ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
У Х В А Л А

про припинення апеляційного
провадження

"12" лютого 2014 р.
Справа № 20/5-10-453

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

головуючого судді Жекова В.І.

суддів Величко Т.А., Бойко Л.І.

(Склад колегії суду змінено згідно з
розпорядженням голови суду №22 від
08.01.2014р.)

секретар судового засідання Щербатюк
О.В.

за участю представників сторін 12.02.2014р.:

від Обслуговуючого кооперативу
«Житлове об`єднання «Цементник» - не
з'явився.

від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цемент» - Софронкова
Н.О.

від ОСОБА_2 - ОСОБА_2; ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Господарського суду
Одеської області

від 03.03.2010 р.

по справі № 20/5-10-453

за позовом Обслуговуючого кооперативу
«Житлове об`єднання «Цементник»

до відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Цемент»

про визнання права власності

Ухвалою Одеського апеляційного
Господарського суду від 08.01.2014р.,
апеляційна скарга ОСОБА_2 прийнята до
провадження та призначена до розгляду
на 27.01.2014р.

Учасники судового процесу відповідно
до статті 98 Господарського
процесуального кодексу України
належним чином повідомлялись про час і
місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог Господарського
процесуального кодексу України
судовий процес фіксується технічними
засобами та відображається у протоколі
судового засідання у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Розгляд справи за правилами ст. 77 ГПК
України відкладався.

22.01.2010р. Обслуговуючий кооператив
«Житлове об`єднання «Цементник»
звернувся до Господарського суду
Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цемент», в якому
просив визнати право власності на
будівлю гуртожитку, загальною площею
998,9 кв.м, жилою площею 701,8 кв.м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_3 за
обслуговуючим кооперативом «Житлове
об'єднання «Цементник»; визнати право
власності на будівлю гуртожитку,
загальною площею 1397,8 кв.м, жилою площею
711,3 кв.м, що розташована за адресою:
АДРЕСА_4 за обслуговуючим кооперативом
«Житлове об'єднання «Цементник».

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 03.03.2010р. (суддя Щавинська
Ю.М.) позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним судовим
рішенням, 30.12.2013р. ОСОБА_2 звернулась до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
зазначила що оскаржуваним рішенням
порушено право апелянта на
приватизацію кімнати у гуртожитку.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційне провадження у справі слід
припинити з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до рішення Господарського
суду Одеської області від 03.03.2010р. за
Обслуговуючим кооперативом «Житлове
об'єднання «Цементник» було визнано
право власності на нерухомість, а саме
на будівлі гуртожитків, розташованих
за адресою: АДРЕСА_3 та гуртожиток за
адресою АДРЕСА_4, що знаходяться на
балансі ТОВ «Цемент».

Згідно довідки від 25.02.2010р., №164
вбачається, що на балансі ТОВ «Цемент»
знаходяться два гуртожитки, що і
підтверджується актом
прийому-передачі від 02.07.2001р. (т.1, а.с. 55).

Відповідно до приписів статті 11
ЦК України встановлено, що цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Положеннями статті 13 ЦК України
визначено, що цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Стаття 15 ЦК України встановлює, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів статті 16 ЦК
України визначено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, визнання
правочину недійсним, відновлення
становища, яке існувало до порушення.
Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» визначено, що
приватизація державного житлового
фонду (далі - приватизація) - це
відчуження квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках, призначених
для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т.ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передбачено, що державний
житловий фонд - це житловий фонд
місцевих Рад народних депутатів та
житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» передбачено, що
особливості приватизації житлових
приміщень у гуртожитках визначаються
Законом України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитку».

Зокрема, суд апеляційної інстанції
зазначає, що при цьому сфера дії цього
закону поширюється на громадян, які не
мають власного житла, більше 5-ти років
на законних підставах зареєстровані за
місцем проживання у гуртожитках та
фактично проживають у них.

Відповідно до довідки КП «МБТІ» від
04.02.2014р., №609-06/114, яка була надана до суду
апеляційної інстанції вбачається, що
ОСОБА_2 має власне житло за адресою:
АДРЕСА_1 (140/1000 частин), на підставі
договору дарування, що посвідчений
Другою Одеською державною
нотаріальною конторою 12.09.2006р. за
реєстровим №1-3579.

З наданої до суду апеляційної
інстанції довідки Одеської міської
Агенції про приватизацію від 29.01.2014р.,
№70/01-09 вбачається, що ОСОБА_2
використала своє право на приватизацію
житла, що надає Закон України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», при приватизації квартири
АДРЕСА_2.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 користується приміщенням, а
саме кімнатою №8 у гуртожитку, що за
адресою АДРЕСА_4 на підставі договору
від 01.03.2004р. укладеного з ТОВ „Цемент"
без видачі ордеру та реєстрації.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
зазначає, що вищенаведені факти
виключають можливість приватизації
кімнати у гуртожитку, оскільки
спростовують твердження ОСОБА_2 про те,
що вона не має власного житла,
зареєстрована у гуртожитку на законних
підставах та, відповідно, підпадає під
дію Закону України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків».

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що Закон України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків», на який
посилається ОСОБА_2 не
розповсюджується ані на апелянта, ані
на гуртожитки, у відношенні яких
Господарським судом Одеської області
було прийняте рішення від 03.03.2010р. А
отже ці факти спростовують можливість
порушення прав апелянта ОСОБА_2
оскаржуваним рішенням Господарського
суду Одеської області від 03.03.2010р.

Відповідно до пункту 5-2 постанови
Пленуму Вищого господарського Суду
України від 17.05.2011р. №7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
ХІІ Господарського процесуального
кодексу України» (із змінами і
доповненнями, внесеними постановами
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р., №12; від 23.03.2012р., №3;
від 17.10.2012р., №10; від 16.01.2013р., №3; від
29.05.2013р., №9; від 17.12.2013р., №13) роз'яснено,
що у розгляді апеляційної скарги,
поданої особою, яка не брала участі в
розгляді справи судом першої інстанції
і яка вважала, що місцевим
господарським судом вирішено питання
про її права та обов'язки, апеляційний
господарський суд, прийнявши
апеляційну скаргу до провадження (якщо
вона не підлягала поверненню з
передбачених ГПК підстав), повинен
з'ясувати наявність правового зв'язку
між скаржником і сторонами у справі.

Абзацом 2 пункту 5-2 постанови Пленуму
Вищого господарського Суду України від
17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України» роз'яснено, що якщо при цьому
буде встановлено, що права такої особи
оскаржуваним судовим рішенням не
порушені та що питання про її права і
обов'язки стосовно сторін у справі
судом першої інстанції не
вирішувалися, то апеляційний
господарський суд своєю ухвалою
припиняє апеляційне провадження на
підставі пункту 1 частини першої статті
80 ГПК, оскільки у такому випадку не
існує правового зв'язку між скаржником
і сторонами у справі, в зв'язку з чим
відсутній суб'єкт апеляційного
оскарження.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Господарського суду Одеської області
від 03.03.2010 р. по справі № 20/5-10-453 -
припинити.

Керуючись п.1.1ст. 80, ст.ст. 86, 99, 101-106 ГПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Господарського суду Одеської області
від 03.03.2010 р. по справі № 20/5-10-453 -
припинити

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя:
Жеков В. І.

Судді:
Величко Т.А.

Бойко Л.І.