ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р.
Справа № 922/3306/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя
Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Нестерчук А.П. (довіреність
№39/10 від 30.12.2013 року);

відповідача - Зенкін С.В. (довіреність
№707 від 19.08.2013 року)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх. № 3465 Х/1-38) на рішення
господарського суду Харківської
області від 21.10.2013 року

за позовом ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України", м. Київ

до ТОВ «НВО «Ю Бі Сі -ПРОМО», м. Харків

про стягнення 60 627,17 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з ТОВ "НВО "Ю Бі
Сі - Промо" за договором поставки
природного газу №11Б-76ПР-01, який було
укладено між сторонами 30.08.11р. борг в
розмірі 53552,78 грн., пеню в сумі 4155,84 грн.,
суму на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів у розмірі 160,69
грн., 3% річних в розмірі 2757,86 грн. Судові
витрати просить покласти на
відповідача.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 21.10.2013 року
(суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги
задоволені частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково - виробниче
об'єднання "Ю Бі Сі-Промо" на користь
Дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" 3% річних в сумі 641,65
грн., інфляційні втрати в сумі 160,66 грн.,
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 1542,51 грн. Припинено провадження
у справі в частині стягнення основного
боргу в розмірі 53552,78 грн. у зв'язку з
відсутністю предмету спору. В частині
стягнення пені в розмірі 4155,84 грн., 3%
річних в сумі 2116,21 грн., інфляційних
втрат в розмірі 00,03 грн. відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення скасувати, прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу, у якому проти апеляційної
скарги відповідача заперечує в повному
обсязі, вимоги та доводи, викладені в
ній вважає незаконними,
необґрунтованими, такими, що не містять
під собою правового підґрунтя, в
зв'язку з чим, вказана апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

30.08.2011 року між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник) в особі Харківської
філії та ТОВ «НВО «Ю Бі Сі - ПРОМО»
(покупець) був укладений договір
поставки природного газу №11/Б-76ПР-01
(а.с.13 т.1).

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного
договору, постачальник зобов'язується
поставити покупцеві імпортований
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз
України», а покупець зобов'язується
прийняти і оплатити природний газ в
обсязі, зазначеному у п.1.2 цього
договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для власних потреб.

Пунктом 1.2. договору визначено, що
постачальник передає покупцю в період
з 06.08.2011р. по 30.09.2011р. природний газ з
урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 2,644 тисяч
куб.м., в тому числі по місяцях. За
розрахункову одиницю переданого газу
приймається один кубічний метр,
приведений до стандартних умов.

Ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 425,97
грн. (з ПДВ).

Відповідно до п.4.1 договору, оплата за
природний газ з врахуванням вартості
транспортування територією України
проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку.

За серпень 2011 року - протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору;

за вересень 2011 року:

-оплата в розмірі по 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору;

-оплати в розмірі 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться до 5 числа та до 15 числа
поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ
з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу до 5 числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 10.1 договору сторонами
узгоджено строк дії договору, в якому
зазначено, що договір набирає чинності
з моменту його підписання повноважними
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, поширює дію на
відносини, що склались між сторонами з
06 серпня 2011 року і діє у частині
поставки газу до 30 вересня 2011 року
включно, а у частині розрахунків за газ
- до їх повного здійснення.

19.10.2011 року сторони підписали додаткову
угоду №1 до договору поставки
природного газу №11/Б-76ПР-01, якою пункт
5.1 договору викладено в наступній
редакції: «Строк поставки газу з 06
серпня 2011 року по 31 жовтня 2011 року(
включно)» (а.с.21 т.1).

Також пунктом 4 вказаної додаткової
угоди встановлено, що оплата за газ,
спожитий покупцем у період з 11.10.2011 року
по 31.10.2011 року проводиться
покупцем…протягом трьох банківських
днів з дати укладення цієї додаткової
угоди; остаточний розрахунок за
спожитий газ здійснюється на підставі
акту приймання-передачі газу до 05.11.2011
року.

На виконання п.1.2 додаткової угоди №1
позивачем в серпні 2011 року та жовтні 2011
було передано відповідачу природний
газ на загальну суму 53580,19 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.08.2011року та 31.10.2013 року, підписаними
сторонами та долученими до матеріалів
справи (а.с.23-24).

Відповідач свої грошові зобов'язання
за договором виконував неналежним
чином.

Заборгованість відповідачем частково
сплачена 25.10.2011 року (тобто з
простроченням періоду оплати) за
поставлений природний газ у серпні 2011
року у розмірі 27,41 грн. (а.с.26 т.1).

За газ поставлений у жовтні 2011 р.
відповідач не розрахувався, внаслідок
чого утворилась заборгованість у
розмірі 53580,19 грн.

Відповідно до ст.601ЦК України, ст.203ГК
України відповідач 12.08.2013 р. надіслав
позивачу заяву від 08.08.2013 р. про
припинення грошового зобов'язання
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог (а.с.55;56).

В заяві відповідач вказав, що ним не
виконане грошове зобов'язання за
договором 11/Б-76ПР-01 від 30.08.2011 р. в сумі
53552,78 грн.

Дочірньою компанією «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» не виконані
зобов'язання перед відповідачем по
даній справі за договором № 11/11-160ПР-01
від 21.12.2010р.в сумі 95328,73грн., що
підтверджується рішенням
господарського суду м.Києва від 28.11.2012
року по справі №5011-64/9998-2012 року, за яким
стягнуто з ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» на користь ТОВ «НВО
«Ю Бі Сі-ПРОМО» заборгованість за
договором поставки природного газу
№11/11-160ПР-01 в сумі 95328,73 грн., 190,66 грн.
інфляційних втрат та 1336,16 грн. трьох
процентів річних (а.с.49 т.1).

В заяві від 08.08.2013р. відповідач заявив
про зарахування зустрічних однорідних
вимог на суму основного боргу 53552,78 грн.
( із залишком невиконаних позивачем
грошових зобов'язань в сумі 41775,95 грн.(
а.с.55, т.1).

Суд першої інстанції врахував заяву
відповідача про зарахування
зустрічних однорідних вимог в сумі
53552,78 грн. при прийнятті оскаржуваного
рішення.

Позивач не згоден з такою позицією суду
та вважає, що застосування ст.601ЦК
України, ст.203ГК України щодо
припинення зобов'язання в сумі 53552,78
грн. шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог є неможливим,
оскільки вимоги не є однорідними.
Аналогічні доводи позивача містяться в
апеляційній скарзі.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування.

Виходячи з аналізу вказаних норм,
вбачається, що зарахування зустрічних
однорідних вимог є способом припинення
одночасно двох зобов'язань, в одному із
яких одна сторона є кредитором, а інша -
боржником, а в другому - навпаки
(боржник у першому зобов'язанні є
кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам: бути зустрічними (кредитор за
одним зобов'язанням є боржником за
іншим, а боржник за першим
зобов'язанням є кредитором за другим);
бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі родових речей, зокрема
грошей); строк виконання щодо таких
вимог настав, не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги.

Заява однієї сторони про зарахування
зустрічної однорідної вимоги є
одностороннім правочином, який має
наслідком припинення зобов'язань, і
якщо інша сторона не погоджується з
проведенням такого зарахування, вона
вправі на підставі ст. 16 ЦК України та
ст. 20 ГК України звернутись за
захистом своїх охоронюваних законом
прав до суду. Водночас, згоди іншої
сторони у зобов'язанні із зарахуванням
вимог не вимагається.

До матеріалів справи відповідачем
надано рішення господарського суду
м.Києва від 28.11.2012 року по справі
№5011-64/9998-2012 року стягнуто з ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» на
користь ТОВ «НВО «Ю Бі Сі-ПРОМО»
заборгованість за договором поставки
природного газу №11/11-160ПР-01 в сумі 95328,73
грн., 190,66 грн. інфляційних втрат та 1336,16
грн. трьох процентів річних (а.с.49 т.1).

Отже, вимоги відповідача щодо розміру
заявлених для зарахування зустрічних
вимог є безспірними.

Відповідач зазначає, що позивач
вказане рішення суду не виконав у
зв'язку з чим, враховуючи наявність
заборгованості перед позивачем у
розмірі 53552,78 грн., відповідач 08.08.2013
року здійснив зарахуванням зустрічних
однорідних вимог відповідно до ст.601 ЦК
України, ст.203 ГК України.

Заява про зарахування зустрічних
однорідних вимог від 08.08.2013 року
направлена на адресу позивача та була
отримана ним 16.08.2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.56
т.1).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оскільки позивач не виконав грошові
зобов'язання перед відповідачем за
договором №11/11-160ПР-01 від 21.12.2010 року в
сумі 95328,73 грн. , ці зобов'язання є
однорідними до зобов'язань
відповідача перед позивачем у сумі
53552,78 грн. за договором №11/Б-76ПР-01 від
30.08.2011 року, то відповідачем правомірно
була надіслана заява про припинення
зобов'язання зарахуванням зустрічних
однорідних вимог.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що за правовою природою
вимоги не є однорідними, оскільки
відрізняються структурою ціни
договору є безпідставними, оскільки
зараховуються вимоги про передачу
речей одного роду, а саме грошей.

Враховуючи викладене, в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 53552,78 грн.
господарський суд правомірно припинив
провадження у справі на підставі п.1-1 ч.
1 ст. 80 ГПК України.

Суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені в розмірі
4155,84 грн. за прострочення платежу з тих
підстав , що у відповідача відсутня
вина за несплату боргу, оскільки
позивач не повідомив його про зміну
банківських реквізитів у зв'язку із
ліквідацією Харківської філії ДК «Газ
України».

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до статті 216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Пунктом 7.3.1 укладеного сторонами
договору передбачено, що у разі
порушення покупцем умов п.4.1 цього
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Позивачем надано суду розрахунок пені
за період з 05.09.2011 року по 25.10.2011 року в
сумі 0,57 грн. по заборгованості на суму
27,41грн.та за період з 06.11.2011 року по
07.05.2012 року в розмірі 4155,27 грн. (а.с.6 т.1).

Відповідач не погодився з даним
розрахунком та надав свій
контррозрахунок пені на суму 3927,69грн.
за період з 31.01.2013р по 09.06.2013р на суму
боргу 27,41 грн. та з 10.06.2013 р. по 02 08.2013 р. на
суму боргу 53552,78грн.( а.с.43,т.1).

В поясненнях від 03.09.2013 р. ( а.с.43, т.1)
відповідач вказав, що на його думку,
позивач безпідставно нарахував пеню за
період, що починається з дня
прострочення платежу, тоді як слід було
керуватися п. 9.3. договору поставки
газу, де вказано, що неустойка
нараховується за шість місяців, що
передують моменту звернення з
претензією або позовом. Позивач
звернувся з позовом по даній справі
02.09.2013 р., отже, робить висновок
відповідач, пеня має бути нарахована за
період з 31.01.2013 року до 02.08.2013 року.

Але, згідно ч.6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання
зобов'язання…припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перебіг вказаного періоду починається
з дня, наступного за останнім днем, у
який зобов'язання мало бути виконано.

Початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін (п.2.5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

За таких обставин,судова колегія
вважає, що розрахунок пені здійснений
позивачем є вірним, таким, що
відповідає Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», ч.6 ст.
232 ГК України, п.2.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 року.

Відповідач в своїх поясненнях суду
також зазначає про те, що позивач
ліквідував Харківську філію та не
повідомив відповідача, як це
передбачено п.11.2 укладеного договору,
про свої нові реквізити, а тому
відповідач не мав можливості
здійснювати платежі за договором, отже
відсутня, на його думку, вина у неоплаті
боргу.

Позивачем надано до матеріалів справи
довідку ПАТ «Банк Золоті Ворота» від
03.04.2012 року про те, що Харківській філії
ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» 30.03.2012 року закрито рахунки.

Крім того, згідно довідки щодо стану
заборгованості відповідача, борг
відповідача переведено на баланс
позивача від Харківської філії станом
на 01.04.2012 року (а.с.12 т.1).

Таким чином, відповідач не довів суду
факту неможливості виконання обов'язку
щодо сплати у встановлені строки
платежів за поставлений природний газ
у зв'язку з неповідомленням його про
зміну платіжних реквізитів, оскільки
рахунок Харківської філії був
відкритим до 30.03.2012 року, тоді як період
остаточного розрахунку за поставлений
у жовтні 2011 р. газ сплинув 05.11.2011 р.
Докази перерахування платежів за
договором в банк обслуговуючий
постачальника природного газу , як до,
так і після 30.03.2012 р. відсутні.

Отже, висновки суду першої інстанції
про безпідставність позовних вимог
про стягнення пені, оскільки
прострочення платежу виникло не з вини
відповідача - є необґрунтованими та
спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, стягнення
пені у разі неналежного виконання
взятих на себе зобов'язань покупця
передбачено умовами укладеного
сторонами договору та узгоджується з
приписами чинного законодавства,
відповідні вимоги позивача на суму
4155,84грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо стягнення з відповідача
3 % річних від суми боргу лише в розмірі
641,65 грн.

Суд першої інстанції, посилаючись на
положення ст. 625 ЦК України, на те, що
передбачені нею 3% річних та інфляційні
нарахування не є санкціями, разом із
тим визначив період нарахування 3 %
річних за період до 31.03.2012 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу… а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.1 укладеного сторонами
договору встановлено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим договором.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», п.4.1 сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Таким чином, ці кошти нараховуються
незалежно від вини боржника та
незалежно від сплати ним неустойки за
порушення виконання зобов'язання.

Отже, обґрунтованим, на думку колегії
суддів також є стягнення з відповідача
3% річних у розмірі 2757,86 грн. за період з
06.09.2011 року по 26.07.2013 року (враховуючи
прострочення платежів з поставок газу
за серпень і жовтень 2011р.).

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, а також
керуючись ст. 625 ЦК України, суд першої
інстанції задовольнив позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 160,66
грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Таким чином, правомірним, на думку
колегії суддів є стягнення з
відповідача інфляційних втрат за
період з вересня 2011 року по травень 2013
року у розмірі 160,66 грн., що
підтверджується наданим суду
розрахунком ( у зв'язку із дефляцій-
ними процесами, що відбувалися після
березня 2012 р. розмір інфляційних
нарахувань за період з березня по
травень 2013 р. не змінився) (а.с.7 т.2).

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Харківської
області від 21.10.2013 р. у справі № 922/3306/13
прийняте при неповному з'ясуванні всіх
обставин, що мають значення для справи,
в зв'язку з чим, рішення підлягає
частковому скасуванню в частині
стягнення з відповідача пені та 3 %
річних.

Судові витрати за подання позовної
заяви та апеляційної скарги на рішення
суду покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог та апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись
статтями ст. ст. 99, 101, пунктом 2 статтею
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 21.10.2013 року по
справі №922/3306/13 скасувати частково в
частині відмови в стягненні пені та 3%
річних в сумі 2116,21 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з відповідача на користь
позивача пеню в розмірі 4155,84 грн. та 3 %
річних в сумі 2757,83 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково - виробниче
об'єднання "Ю Бі Сі-Промо" (61157, м. Харків,
Жовтневий район, вул. Селянська, 110, р. №
0331 в АТ "ОТП Банк" МФО 364263 ) на користь Дочірньої
компанії „Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, р.
№ 7001 в Київській ФПАТКБ
"Південкомбанк" м. Київ, МФО 320876, ) судовий збір за подання
позовної заяви в розмірі 201,36 грн. та
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 88,61 грн.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 17.02.2014 року.

Головуючий суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Пелипенко Н.М.