ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014 року
Справа № 904/9365/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Тищик І.В.
(доповідач)

суддів - Білецької Л.М., Верхогляд Т.А..

при секретарі - Гаврилов О.М.

за участю представників

позивача не з'явився

відповідача Семянніков В.М.

розглянувши у судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 14.01.2014р. по справі № 904/9365/13

за позовом публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ

до Дніпропетровського
обласного комунального підприємства
«Межівський комунсервіс», смт. Межова
Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу природного
газу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача про стягнення з останнього
суми 97 206,75 грн., що складалася з 82 603,17
грн. заборгованості за природний газ, 6
415,69 грн. пені за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань, 291,97 грн.
інфляційних втрат, 2 113,70 грн. 3% річних та
5 782,22 грн. - 7% штрафу.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14.01.2014
року у справі № 904/9365/13 (суддя Петрова
В.І.) позовні вимоги задоволені
частково; суму заборгованості за газ та
суму відсотків річних стягнуто у
повному обсязі, розмір пені та штрафу
зменшено на 50%. Вмотивовуючи рішення,
господарський суд дійшов висновку про
наявність підстав для зменшення
розміру нарахованої кредитором пені.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, у якій просить рішення
господарського суду скасувати в
частині зменшення розміру пені і 7%
штрафу та прийняти нове рішення, яким
стягнути пеню та штраф у повному
обсязі. При цьому скаржник посилається
на порушення та неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального та процесуального права.
За твердженням скаржника, зменшення
штрафних санкцій здійснено
господарським судом внаслідок
неповного з'ясування обставин справи
та на підставі недоведених обставин,
які мають значення для справи.

Про час та місце розгляду справи
сторони повідомлені належним чином,
однак, позивач процесуальним правом на
участь в засіданні апеляційного суду
не скористався.

У судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів справи,
28.08.2012р. між НАК "Нафтогаз України"
(Продавець) та Дніпропетровським
обласним комунальним підприємством
«Межівський комунсервіс», (Покупець)
був укладений договір № 12/810-БО-3 про
купівлю-продаж природного газу,
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався поставити відповідачу
імпортований природний газ, а
відповідач - прийняти та оплатити
останній в обсязі відповідно до умов
договору.

Пунктом 1.2 договору сторони
обумовили, що газ, який постачається за
даним договором використовується
покупцем виключно для вироблення
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами. В
договорі сторонами узгоджені умови
постачання, обліку і
приймання-передачі природного газу,
ціна газу і тариф на його
транспортування, строки і порядок їх
оплати.

За умовами договору підставою для
розрахунку за фактично отримані обсяги
газу являються акти прийому-передачі.

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Пунктом 7.2 договору сторони
передбачили відповідальність покупця
за порушення ним умов п. 6.1 договору у
вигляді сплати пені в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, а за прострочення
понад 30 днів - додаткову сплату штрафу в
розмірі семи відсотків від суми
простроченого платежу.

На виконання договору позивач
протягом жовтня-грудня 2012 року передав
відповідачу природний газ об'ємом 51 051,0
тис. куб. м. на загальну суму 237 986, 27 грн.,
що посвідчується відповідними актами
приймання-передачі, оплату якого
відповідач здійснив у не в повному
обсязі та з порушенням встановлених
умовами договору строків.
Заборгованість за поставлений
природний газ за спірним договором
склала 82 603,17 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За приписами ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Внаслідок неоплати
відповідачем вартості отриманого
природного газу в установлені
договором строки, господарським судом
правомірно були задоволені вимоги
позивача в частині основного боргу.

З урахуванням положень ст.ст.
546, 549, ч.1 ст.612, 625 ЦК України, ст.ст.230-232 ГК
України, приписів постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», а також
встановленого судом факту наявності
заборгованості відповідача за
отриманий товар в сумі 82 603,17 грн. станом
на момент подання позову, місцевий
господарський суд правомірно стягнув з
відповідача пеню в розмірі, що не
перевищує подвійну облікову ставку НБУ
від суми неоплати за кожний день
прострочення у розмірі 3 184,27 грн., 3%
річних у розмірі 2 104,37 грн., інфляційні
втрати у розмірі 291,97 грн. та 7% штрафу
від вартості неоплаченої партії товару
у сумі 1 943,01 грн.

Пеню та штраф у розмірі 7%, заявлені
позивачем до стягнення, господарським
судом було зменшено на 50%.

Посилання апелянта на
необґрунтоване зменшення нарахованих
ним штрафних санкцій колегія суддів
вважає безпідставним.

Право суду на зменшення у
виняткових випадках розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
закріплено п.1 ст.233 ГК України, ч. 3 ст.551
ЦК України, ст. 83 ГПК України. Правовий
аналіз названих статей свідчить, що
вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Зі змісту наведених норм випливає,
що при вирішенні питання про
можливість зменшення неустойки, суд
бере до уваги майновий стан сторін і
оцінює співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора.

В силу ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому істотне
значення можуть мати обставини, які
стосуються ступеня виконання
зобов'язання, причин невиконання або
неналежного виконання, незначного
прострочення у виконанні зобов'язання,
негайного добровільного усунення
винною стороною порушення та його
наслідків, тощо.

З зазначеною нормою кореспондуються
приписи ст. 233 Господарського кодексу
України, відповідно до якої у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не

завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Враховуючи те, що відповідач є
підприємством, яке здійснювало та
здійснює постачання теплової енергії
бюджетним установам і організаціям, а
також населенню, наявність
заборгованості вказаних споживачів по
оплаті за спожиту теплову енергію,
наявність затримки у відшкодуванні
різниці в тарифах, а також відсутність
обґрунтованих доказів з боку позивача
щодо отримання ним будь-яких збитків в
результаті заборгованості
відповідача, суд вважає зменшення
розміру запропонованих до стягнення
штрафних санкцій (пені та штрафу) на 50%
таким, що відповідає чинному
законодавству.

В силу ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За вказаних обставин підстав для
скасування оспорюваного рішення в
частині зменшення розміру штрафних
санкцій не убачається.

З огляду на відповідність
висновків, викладених в рішенні
господарського суду, обставинам справи
та чинному законодавству, вимоги
скаржника про часткове скасування
рішення являються необґрунтованими і
не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.01.2014
року у справі № 904/9365/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Головуючий
І.В. Тищик

Судді:
Т.А.Верхогляд

Л.М.Білецька