ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

24.02.2014 Справа №
901/210/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ-Троянда-Крим»,
м.Севастополь, АР Крим

до відповідача Фізичної
особи-підприємця Катюшина Олександра
Олеговича, м.Сімферополь, АР Крим

про стягнення заборгованості

Суддя Мокрушин В.І

Представники сторін не з'явились.

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«АТ-Троянда-Крим» звернувся до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим із позовною заявою до
відповідача - Фізичної
особи-підприємця Катюшина Олександра
Олеговича про стягнення заставної
вартості обладнання за договором
суборенди № Тр4-12-00000041 від 29.05.2012 в
розмірі 6500,00 грн. та просить суд
стягнути судові витрати в розмірі 1720,50
грн.

24.02.2014 до суду від позивача надійшло
клопотання з проханням розглянути
справу за його відсутністю, а також
повідомленням про підтримку позовних
вимог в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
причину неприбуття до суду не
повідомив. Про час та дату судового
засідання сповіщені належним чином.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
не з'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст.77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Зазначена правова позиція висловлена у
постанові Вищого господарського суду
України від 19.10.2011 по справі № 5023/4165/11.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

29.05.2012 р. між ТОВ «АТ-Троянда-Крим»
(Орендатор) та ФОП Катюшиним О.О.
(Суборендатор) було укладено Договір
№Тр4_12-00000041, відповідно до п.1.1. якого
предметом договору є суборенда
низькотемпературної морозильної
вітрини (на далі іменоване як
Обладнання), яке передається
Орендатором Суборендатору виключно на
зберігання та продажу продукції
торгівельної марки «Троянда».
Мінімальна норма покупки у Орендатора
цієї продукції складає 800 грн. (вісімсот
гривень) на місяць (з 1.10.- 1.04); 3000 грн.
(три тисячі гривень) на місяць (з 01.04.-
1.10). Умови щодо мінімальної норми
покупки продукції даної торгівельної
марки та її розміщення в
низькотемпературних морозильних ларів
з ціллю реалізації - є цільовим
призначенням майна. Вартість
обладнання вказана у Додатку №1, яке є
невід'ємною частиною цього договору, у
національній валюті України (а.с. 6).

Відповідно до п.2.6. Орендатор має право
в односторонньому порядку зупиняти дію
договору, або вилучити Обладнання або
встановити іншу орендну плату.

Пунктом 3.12 договору встановлено, що
Суборендатор зобов'язується своєчасно
вносити визначену цим договором
орендну плату.

Згідно п. 4.3. п.4.4. договору у випадку
невиконання Субарендатором
зобов'язань , передбачених Договором, а
також у разі передачі обладнання
третім особам, Договір вважається
розірваним, а обладнання має бути
повернено Орендатору за рахунок
Суборендатора. У разі неповернення
Суборендатору обладненя після 15 діб з
моменту закінчення або розірвання
цього Договору, Субарендатор сплачує
заставну вартість Обладнення впродовж
10 банківських днів та 0,5% від цієї суми
додатково за кожний день затримки
розрахунку.

Відповідно п 5.4. Розмір орендної плати
становить 1( одну) грн.. в місяць на один
рік, в тому числі ПДА 0.17 грн. ( нуль грн. 17
коп.). Плата здійснюється шляхом
перерахування коштів на рахунок
Орендатора після підписання
відповідних актів виконавчих робіт.

Відповідно до п.6.1. орендоване за даним
договором обладнання має бути
повернуто Орендатору на протязі 5
календарних днів з моменту розірвання
договору або закінчення строку
суборенди у справному стані та
комплектності з урахуванням
нормального зносу, який відбувся в
період його експлуатації.

Згідно Додатку №1 до Договору Тр4_12-00000041
від 29.05.2012 р., загальна вартість
повністю укомплектованого обладнання
складає: 6500 грн. ( шість тисяч п'ятсот
гривень). (а.с.7)

Проте, як зазначає позивач, всупереч
умов даного договору суборендатор не
зробив жодного грошового внеску за
користування отриманим торгівельним
обладнанням.

25.11.2013 р. відповідачу було відправлене
повідомлення про розірвання договору
суборенди морозильних ларів № Тр4-00000041
від 29.05.2012 р. в односторонньому порядку,
однак станом на 27.12.2013 р. обладнання так
і не було повернуто ТОВ
«АТ-Троянда-Крим», заставна вартість
обладнання не була перерахована.

Дослідивши обставини справи, оцінивши
наявні докази у їх сукупності в порядку
ст.43 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає позов
обґрунтованим і підлягаючим
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України, зобов'язання виникає з
угод, що не суперечать закону, а також
внаслідок вчинення господарських дій
на користь другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з ч.1
ст.175 Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного
кодексу України та положень статті 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог діючого законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Так, з матеріалів справи судом
одностороннє розірвання позивачем
відповідного договору 25.11.2013, проте
всупереч п.4.4 договору ані обладнання,
ані залогова вартість обладнання
повернуті не були.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги задовольнити,
оскільки вони обґрунтовані,
підтверджені документально та
підлягають задоволенню.

Згідно ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте доказів, які б спростовували
доводи позивача відповідачем суду не
надано, що відповідно до положень
статті 33,34 Господарського
процесуального кодексу України є його
обов'язком.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються у повному
обсязі на відповідача в порядку ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки звернення до суду із
даним позовом пов'язане саме з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
договором.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Повне рішення складено 27.02.2014.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, 75, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

· Позов задовольнити у повному
обсязі.

· Стягнути з Фізичної
особи-підприємця Катюшина Олександра
Олеговича на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТ-Троянда-Крим» суму заставної
вартості обладнання у розмірі 6500,00 грн.

· Стягнути з Фізичної
особи-підприємця Катюшина Олександра
Олеговича на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТ-Троянда-Крим» судовий збір у
розмірі 1720,50 грн.

· Видати накази після набрання
рішенням суду законної сили.

Суддя В.І.
Мокрушин