РІШЕННЯ

"06" лютого 2014 р.Справа № 921/1206/13-г/6

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
АДРЕСА_1 33000

до відповідача Приватного
підприємства "МДС Збаразький сирзавод"
вул. Грушевського, 145, м. Збараж,
Збаразький район, Тернопільська
область 47300

про cтягнення заборгованості по
договору купівлі-продажу №17/05-13 в сумі
243426,58 грн., з яких: 20000,00 грн. - сума
основного боргу, 426,58 грн. - пеня, 223000,00
грн. - штраф.

За участю представників сторін:

Позивача - ОСОБА_3

Відповідача - Чудопалов Ю.Ю., Мартинчук
Д.С.

Суть справи:

В листопаді 2013 року суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1
звернувся в господарський суд
Тернопільської області з позовом до
Приватного підприємства "МДС
Збаразький сирзавод" про стягнення
заборгованості по договору
купівлі-продажу №17/05-13 в сумі 243 426,58
грн., з яких: 20000,00 грн. - сума основного
боргу, 426,58 грн. - пеня, 223000,00 грн. - штраф.

Вимоги позивача мотивовано неналежним
виконанням відповідачем його
договірних зобов'язань.

У відзиві на позов та усних поясненнях
представників, відповідач проти позову
заперечив, пояснюючи не проведення
оплати тим, що поставлене обладнання
недоукомплектоване і не може
використовуватись за призначенням. А
також вказав на неправомірність
нарахування штрафних санкцій.

Розгляд справи, призначений вперше на 19
грудня 2013 року неодноразово
відкладався, востаннє на 06 лютого 2014
року.

За клопотанням представника позивача,
в порядку ст. 69 ГПК України, ухвалою від
16 січня 2014 року строк вирішення спору
було продовжено.

В засіданні учасникам процесу
роз'яснено належні їм права та
обов'язки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК
України.

За відсутності відповідного
клопотання, аудіозапис судового
засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне:

- 17 травня 2013 року між приватним
підприємцем ОСОБА_1 та приватним
підприємством "МДС Збаразький
сирзавод" укладено договір
купівлі-продажу №17/05-13.

Відповідно до умов договору, продавець
(позивач) зобов'язувався передати у
власність покупця агрегат для
виділення сироватки, а покупець
(відповідач) брав на себе зобов'язання
прийняти обладнання та оплатити його
вартість в сумі 25000 грн. на умовах
розстрочення платежів, а саме - 10000 грн.
до 17 червня 2013 року та 15000 грн. до 17 липня
2013 року.

У пункті 4.1.1 договору сторони
передбачили, що обладнання повинно
бути передано по накладній на складі
покупця.

Вимоги до якості та комплектності
обладнання, можливості його
використання за призначенням, передача
товаророзпорядчої документації,
сторонами в договорі не обумовлено.

На виконання умов договору, по
видатковій накладній №67 від 17 травня
2013 року уповноважений представник ПП
"МДС Збаразький сирзавод" отримав від
підприємця ОСОБА_1 агрегат для
виділення сироватки.

Зауважень щодо відступів від положень
угоди, інших недоліків по кількості та
якості поставленого товару від покупця
у письмовому вигляді станом на 17 липня
2013 року не надходило.

У відповідності до п.4.2.3 угоди, витрати
пов'язані з транспортуванням товару,
здійснюються за рахунок покупця.

Через невиконання покупцем свого
обов'язку щодо оплати отриманого
товару, ОСОБА_1 звернувся до ПП "МДС
Збаразький сирзавод" з претензією №14
від 06 серпня 2013 року.

Як вбачається з представленої виписки
з банківського рахунку, в рахунок
оплати за агрегат для виділення
сироватки 12 серпня 2013 року ПП "МДС
Збаразький сирзавод" перерахувало на
користь ОСОБА_1 5000 грн.

Зобов'язання в сумі (25000-5000) 20000 грн.
залишилось не виконаним.

Не виконання відповідачем обов'язку по
оплаті отриманих товарно-матеріальних
цінностей, стало підставою для
звернення позивача до суду із позовом
про відновлення його порушеного права
та стягнення санкцій.

В свою чергу, відповідач стверджує, що
по накладній №35 від 17 травня 2013 року,
агрегат не був поставлений на його
склад у м. Збараж, а переданий покупцю
на складі продавця у м. Дубно, в
подальшому доставлений ОСОБА_2
підприємству "ТХЛ "Палладіум" -
відповідному ліцензованому
підприємству у м. Тернополі, для
проведення перевірки на комплектність
та якість отриманого агрегата.

За поясненнями обох сторін, даних в
судовому засіданні 16 січня 2014 року,
вони відхилились від положень п.4.1.1
угоди та оформили видаткову накладну
про отримання агрегату на складі
продавця в м. Дубно.

Серед осіб, що прибули на склад
позивача для приймання товару був і
директор ПП "МДС Збаразький сирзавод"
Мартинчук Д.С. Вказане стверджується
його особистими поясненнями та
поясненнями перевізника ОСОБА_6
(формуляр (протокол) судового засідання
від 30 січня 2014 року)

Позивач в судовому засіданні зазначив,
що при передачі товару представник
покупця повідомив його про намір
передання обладнання на склад ПП "ТХЛ"
Паладіум" для поліпшення можливостей
агрегату.

Через відсутність заперечень при
одержанні агрегату позивач чи його
представники не супроводжували товар
до складу ПП "ТХЛ" Паладіум" у м.
Тернопіль.

За результатами перевірки 17 травня 2013
року складено акт, відповідно до змісту
якого фахівцями ліцензованого
підприємства виявлено відсутність
комплектуючих згідно переліку на
загальну суму 14062 грн. та непридатність
агрегата для використання за
призначенням.

Згідно з поясненнями представника
відповідача, продавець (його
представник) до перевірки не залучався,
у зв'язку з її проведенням в період з 20
год. 30 хв. до 21 год. 00 хв., тобто в не
робочий час.

За поясненнями відповідача, вимоги ПП
"МДС Збаразький сирзавод" звернені до
ОСОБА_1 в телефонному режимі про
направлення представника та складення
акта прийому - передачі обладнання,
залишені підприємцем без відповіді та
задоволення.

Після отримання копії позовної заяви
від 20 листопада 2013 року, за якою
порушено провадження у даній справі, ПП
"МДС Збаразький сирзавод" звернулось до
підприємця ОСОБА_1 з письмовою
претензією від 23 листопада 2013 року про
усунення виявлених недоліків та
оформлення акта прийому-передачі
товару (згідно з відміткою на
повідомленні про вручення поштового
відправлення претензія отримана
адресатом 26 листопада 2013 року).

Наведені обставини, на думку
відповідача, свідчать про неналежне
виконання продавцем обов'язку щодо
поставки якісного та укомплектованого
товару, а тому просить суд в
задоволенні позову відмовити.

На даний час агрегат знаходиться на
складі ПП "МДС Збаразький сирзавод" у м.
Збараж (пояснення представника
відповідача в засіданні 16 січня 2014
року).

Оцінивши зібрані у справі докази, суд
прийшов до висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3
статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3,
33 ГПК України, кожна сторона повинна
довести належними і допустимими
доказами ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Поданими позивачем доказами, не
запереченими відповідачем, частково
доведено обґрунтованість заявлених
вимог.

Так, за змістом ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку .

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Стаття 682 ЦК України покладає на
продавця обов'язок передати покупцеві
товар, що відповідає умові договору
купівлі-продажу щодо комплектності.

Якщо договором купівлі-продажу не
встановлено умов щодо комплектності
товару, продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар,
комплектність якого визначається
звичаями ділового обороту або іншими
вимогами, що звичайно ставляться (ч.2 ст.
682 ЦК України).

За змістом ст. 683 ЦК України, у разі коли
договором купівлі-продажу
встановлений обов'язок продавця
передати покупцеві певний набір товару
у комплекті (комплект товару),
зобов'язання є виконаним з моменту
передання продавцем усього товару,
включеного до комплекту.

Частиною другою ст. 683 ЦК України
передбачено обов'язок продавця
передати весь товар, який входить до
комплекту, одночасно, якщо інше не
встановлено договором або не випливає
із суті зобов'язання.

У разі передання некомплектного
товару, в порядку ч.1 ст. 684 ЦК України,
покупець має право вимагати від
продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) доукомплектування товару в розумний
строк.

Перевірка додержання продавцем умов
договору купівлі-продажу щодо
кількості, асортименту, якості,
комплектності, тари та (або) упаковки
товару та інших умов здійснюється у
випадках та в порядку, встановлених
договором або актами цивільного
законодавства (ч.1 ст. 687 ЦК України).

Якщо нормативно-правовими актами з
питань стандартизації встановлено
вимоги щодо порядку перевірки
кількості, асортименту, якості,
комплектності, тари та (або) упаковки
товару, порядок перевірки, визначений
договором, має відповідати цим вимогам.

Стаття 688 ЦК України встановлює
порядок, згідно з яким покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

У відповідності до чинних нині п. 38
постанови Ради Міністрів СРСР від 25
липня 1998 року №888 та п. 6 Інструкції про
порядок прийому продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання по
якості, затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25 квітня 1966 року №П-7, приймання
продукції по якості та комплектності
здійснюється на складі постачальника в
наступні строки:

а) при міжміській поставці - не пізніше
20 днів, а при поставці продукції, яка
швидко псується - не пізніше 24 годин, з
моменту видачі продукції транспортною
організацією або у разі доставки
продукції постачальником чи вивезенні
продукції отримувачем з моменту її
поступлення на склад отримувача.

б) при місцевій поставці - не пізніше 10
днів, а при поставці продукції, яка
швидко псується - 24 години після
поступлення продукції на склад
отримувача.

Приписи ч.1 ст. 692 ЦК України
встановлюють, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з ч.2 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

Як зазначалось вище, умови договору
купівлі - продажу №17/05-13 від 17 травня 2013
року не містять вказівки щодо якості,
комплектності обладнання, передачі
товаророзпорядчої документації та
можливості використання товару за
призначенням.

Згідно представленого оригіналу
видаткової накладної №67 від 17 травня
2013 року, підписаної уповноваженим
представником відповідача без
будь-яких заперечень та пояснень
представників сторін (формуляр
(протокол) судового засідання від 30
січня 2014 року) обладнання було отримано
директором підприємства особисто із
складу продавця у м. Дубно.

При зовнішньому огляді агрегату
керівником покупця, будь-яких
недоліків виявлено не було. Для
прийняття обладнання на складі
продавця кваліфікований спеціаліст
відповідачем не залучався.

З урахуванням дати оформлення
видаткової накладної та Акта перевірки
комплектності агрегата (17 травня 2013
року), відповідачем не подано достатніх
доказів звернення до позивача з
претензіями щодо комплектності товару
в строки, передбачені ст. 688 ЦК України
та згаданими постановами Ради
Міністрів і Держарбітражу СРСР.

Звернення з цього приводу до позивача,
останнім заперечується аж до
претензії, отриманої продавцем 26
листопада 2013 року, вже після
пред'явлення позову про стягнення з
відповідача боргу.

В згаданій претензії, надісланій через
6 місяців після отримання обладнання,
відповідач також не ставить до
продавця вимоги про зменшення вартості
товару. Зустрічний позов про це або
доукомплектування товару ПП "МДС
Збаразький сирзавод" не заявлявся, а
тому заперечення з цього приводу не є
предметом судового дослідження по
даній справі про стягнення коштів.

Про прийняття виконання зобов'язання
продавця свідчить і проведення
покупцем часткової оплати отриманого
обладнання.

Доказів на підтвердження іншого, у т.ч.
погашення заборгованості в
добровільному порядку станом на час
розгляду справи в суді, відповідачем не
представлено.

Враховуючи усе вище перелічене,
позовні вимоги в частині стягнення 20000
грн. боргу по оплаті за отриманий
агрегат для виділення сироватки
підлягають задоволенню як
обґрунтовані і належним чином не
спростовані відповідачем.

У разі несвоєчасного проведення оплати
отриманих товарно-матеріальних
цінностей, п. п. 6.2, 6.2.1 договору №17/05-13
передбачено нарахування пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення та штраф в розмірі 20% від
суми заборгованості за кожен
прострочений день..

Враховуючи положення договору, приписи
ст.ст.546-549 ЦК України, ст. ст.231,232 ГК
України, ст.ст.1,3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", суму
заборгованості та період нарахування,
вимоги про стягнення 422,74 грн. пені слід
задовольнити. Пеня в сумі 3,84 грн. є
нарахованою надмірно, а тому в
задоволенні вимог про її стягнення
слід відмовити.

Щодо стягнення 223000 грн. "штрафу", то
позов у цій частині також не підлягає
задоволенню.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Тобто, характерною ознакою пені як
різновиду неустойки є її триваючий
характер - можливість (на відміну від
штрафу) нарахування за кожний день
прострочення (постанова Верховного
суду України від 06 листопада 2013 року
№6/116цс13, від 22 листопада 2010 року
№14/80-09-2056, інші судові акти).

Штраф визначається у відсотках і
одноразово виплачується порушником
зобов'язання. З цього можна зробити
висновок, що штраф не може
нараховуватись за кожен день
прострочення платежу, оскільки це
суперечить правовій природі такого
виду неустойки.

Ці особливості штрафу і пені визначені
в ст. 549 ЦК України імперативно, не
надавши сторонам зобов'язання
можливості їх змінювати.

Як вбачається з представленого
позивачем розрахунку та змісту п. 6.2.1
договору, заявлена до стягнення
неустойка розмірі 223000 грн. є нічим
іншим як пенею.

При цьому, вона в 11-ть разів перевищує
суму основного боргу.

Згідно положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

За таких обставин, до відповідача не
може бути застосована подвійна
цивільно-правова відповідальності
одного і того ж виду (пеня) за одне і те
саме порушення договірного
зобов'язання.

Окрім того, додаткова пеня, якою є
заявлена сума в розмірі 223000 грн., з
огляду на характер спірних
правовідносин могла бути нарахована
лише в розмірі, що не перевищує
подвійної облікової ставки НБУ (Закон
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", п.2.9 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17 грудня 2013 року).

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України,
судовий збір по справі відшкодовуються
позивачу за рахунок відповідача
пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1,2,12,4-3,33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Приватного підприємства
"МДС Збаразький сирзавод" (вул.
Грушевського, 145, м. Збараж, Збаразький
район, Тернопільська область, 47300, код
21166874)

на користь фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(АДРЕСА_1 33000, код НОМЕР_1) 20000 грн. боргу,
422,74 грн. пені, 411,60 грн. сплаченого
судового збору.

Видати наказ.

2. В задоволенні вимог про стягнення 3,84
грн. пені та 223000 грн. штрафу (пені)
відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони,
прокурор, треті особи та особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Дата підписання: 24 лютого 2014 року.

Суддя
І.П. Шумський