ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

11.02.2014 Справа № 901/188/14за
позовом Прокурора Ленінського району
м. Севастополя

(вул. Вороніна, 11, м. Севастополь, 99011)

в інтересах держави в особі Відділу
Державної служби охорони при УМВС
України в місті Севастополі

(вул. Ялтинська, 4, м. Севастополь, 99011)

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Юпітер Солар»

(вул. Сергеєва - Ценського/ Турецька, 12/4,
м. Сімферополь, АР Крим, 95011)

про стягнення 183 364.04 грн.

Суддя
Радвановська Ю.А.

Представники сторін:

Від прокуратури: Шрамко Катерина
Володимирівна, прокурор, посвідчення
№021462, видане 23.10.2013р., Прокуратура
Ленінського району м. Севастополя;

Від позивача: не з'явився, Відділ
Державної служби охорони при УМВС
України в місті Севастополі;

Від відповідача: Зотова Юлія Андріївна,
представник, довіреність б/н від
27.01.2014р., ТОВ «Юпітер Солар»;

Суть спору: Прокурор Ленінського
району м. Севастополя звернувся до
господарського суду АР Крим в
інтересах держави в особі Відділу
Державної служби охорони при УМВС
України в місті Севастополі із
позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю «Юпітер
Солар» та просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
178 394.90 грн., пеню у розмірі 4969.14 грн.,
всього 183 364.04 грн..

Позовні вимоги вмотивовані
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором № 07-4173/12 на
охорону об'єкта в частині своєчасної та
повної оплати наданих послуг.

У судовому засіданні 30 січня 2014 року
прокурор надав суду клопотання, в якому
просив суд провадження по справі в
частині позовних вимог щодо стягнення
з відповідача заборгованості у розмірі
178 394.90 грн. припинити на підставі
пункту 1-1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, а в частині позовних вимог
щодо стягнення пені в розмірі 4 969.14 грн.
провадження по справі припинити на
підставі пункту 4 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, у зв'язку з відмовою від позову
(а.с. 96-97).

Прокурор раніше заявлену заяву
підтримав та просив суд її
задовольнити.

Позивач явку представника у судове
засідання не забезпечив, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце розгляду справи був сповіщений
належним чином. Вимог суду також не
виконав.

До початку судового засідання 27 січня
2014 року на адресу суду від відповідача
надійшов відзив, у якому він просив
залишити позовну заяву без розгляду
(а.с. 42-44). В судове засідання
представник відповідача з'явився,
надав пояснення, згідно з якими
заборгованість погашена ним у повному
обсязі. Також раніше заявлене
клопотання про залишення позову без
розгляду підтримав та просив
задовольнити (а.с. 42-44).

Розгляд справи відкладався в порядку
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно зі статтями 20, 22, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України прокурору та представнику
відповідача роз'яснені процесуальні
права та обов'язки.

За клопотанням прокурора та
представника відповідача, відповідно
до статті 10 Конституції України, статті
12 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів», пояснення та
клопотання по справі надавалися ним
російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення прокурора та
представника відповідача, суд -

встановив:

19 грудня 2012 року між Відділом Державної
служби охорони при УМВС України в місті
Севастополі («Охорона») та товариством
з обмеженою відповідальністю «Юпітер
Солар» (замовник) укладений договір №
07-4173/12 на охорону об'єкта постами
фізичної охорони Державної служби
охорони при МВС України, відповідно до
пункту 1.1 якого замовник передає
належне йому майно, яке зберігається на
земельній ділянці, що зазначені у
Дислокації (додаток №1 до договору, що є
його невід'ємною частиною) об'єкта -
Сонячної електростанції, що
охороняється, під охорону постів
фізичної охорони «Охорони», а
«Охорона» зобов'язується здійснювати
заходи, спрямовані на припинення
несанкціонованого замовником доступу
сторонніх осіб до майна на об'єкті і
забезпечення здійснення замовником
всіх належних йому повноважень щодо
майна, а також охорону громадського
порядку та припинення можливих
протиправних дій проти персоналу
замовника на об'єкті, а замовник
зобов'язується виконувати передбачені
договором правила майнової безпеки і
щомісячно сплачувати охороні
встановлену плату (а.с. 10-15).

Згідно з пунктом 1.3.1 договору про
виконання замовником вимог, включених
до акту обстеження об'єкта,
уповноваженими представниками сторін
складається відповідний акт.

Відповідно до пункту 3.1 договору ціна
послуг охорони за цим договором є
договірною і зазначається сторонами у
розрахунку та протоколу узгодження
договірної ціни (додатки №2,3 договору).

Вартість охорони послуг по договору на
кожний окремий місяць розраховується
сторонами на підставі дислокації та
розрахунку (додатки №1,2 до договору),
відповідно до кількості годин надання
цих послуг в кожному окремому місяці та
їх вартості (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.5 договору оплата
за послуги охорони здійснюється
замовником на умовах попередньої
оплати шляхом перерахування грошових
коштів на банківський рахунок охорони
у розмірі, визначеному згідно пункту 3.2
договору. Усі платежі по договору
здійснюються замовником на рахунок
охорони не пізніше 25 числа кожного
місяця за цей місяць.

Згідно з пунктом 3.7 договору охорона по
закінченню кожного місяця направляє
замовнику акт виконаних робіт який
замовник повинен підписати та
повернути у 10 денний строк охороні. У
разі неповернення підписаного акту
виконаних робіт на адресу охорони,
послуги надані у такому місяці
вважаються наданими охороною у повному
обсязі і без зауважень з боку
замовника. У випадку наявності у
замовника заперечень щодо надання
послуг, наданих охороною у звітному
місяці, замовник зобов'язаний в той же
строк у письмовій формі, надати охороні
свої обґрунтовані заперечення.

Пунктом 4.2.1 договору визначений
обов'язок замовника прийняти послуги
охорони щодо охорони об'єкта у
встановлений сторонами час дії
договору та своєчасно вносити плату за
послуги охорони у визначеному
договором обсязі і строки.

Відповідно до пункту 8.1 договору у
випадку несвоєчасної (неповної) оплати
послуг по договору, замовник сплачує
охороні пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУК (що діяла в
період, за який нараховується пеня) від
суми простроченої плати за кожний день
прострочення платежів у межах
трирічного строку позовної давності.

Цей договір набуває чинності з дня його
підписання сторонами і діє до 19 грудня
2013 року (пункт 10.1 договору).

Як зазначає прокурор, позивачем за
договором були надані послуги з
охорони об'єкту відповідача, що
підтверджується актами приймання -
передачі виконаних робіт/послуг №
Ог-0163112 за листопад 2013 року на суму 138
052.80 грн. та № Ог-153760 за жовтень 2013 року
на суму 142 654.56 грн. (а.с. 21-22).

Проте, як вказує прокурор у позовній
заяві, відповідачем вартість вказаних
послуг була оплачена частково, у
зв'язку з чим за ним виникла
заборгованість за надані послуги за
жовтень - грудень 2013 року в розмірі 178
394.90 грн., яка до теперішнього часу
відповідачем не сплачена.

Позивач претензіями від 08 листопада 2013
року за № 31/1-4043 та від 04 грудня 2013 року
за № 31/2-4564 вимагав від відповідача
сплати заборгованості (а.с. 23-26), проте
вони були залишені ним поза увагою.

Вказане з'явилося підставою для
звернення прокурора Ленінського
району м. Севастополя в інтересах
держави в особі Відділу Державної
служби охорони при УМВС України в місті
Севастополі із даною позовною заявою
до господарського суду АР Крим.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, суд
дійшов наступних висновків.

Оскільки спірні правовідносини
виникли у зв'язку із неналежним
виконанням зобов'язань за договором,
який за своєю правовою природою є
договором про надання послуг, вони
регулюються положеннями глав 48, 63
Цивільного кодексу України з
урахуванням загальних положень
Господарського кодексу України, що
регулюють виконання господарських
зобов'язань.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як вже зазначалося, 19 грудня 2012 року між
Відділом Державної служби охорони при
УМВС України в місті Севастополі
(«Охорона») та товариством з обмеженою
відповідальністю «Юпітер Солар»
(замовник) укладений договір № 07-4173/12 на
охорону об'єкта постами фізичної
охорони Державної служби охорони при
МВС України, відповідно до пункту 1.1
якого замовник передає належне йому
майно, яке зберігається на земельній
ділянці, що зазначена у Дислокації
(додаток №1 до договору, що є його
невід'ємною частиною) об'єкт - Сонячну
електростанцію, що охороняється, під
охорону постів фізичної охорони
«Охорони», а «Охорона» зобов'язується
здійснювати заходи, спрямовані на
припинення несанкціонованого
замовником доступу сторонніх осіб до
майна на об'єкті і забезпечення
здійснення замовником всіх належних
йому повноважень щодо майна, а також
охорону громадського порядку та
припинення можливих протиправних дій
проти персоналу замовника на об'єкті, а
замовник зобов'язується виконувати
передбачені договором правила
майнової безпеки і щомісячно
сплачувати охороні встановлену плату
(а.с. 10-15).

Так, прокурор у позовній заяві
зазначив, що позивачем за договором
були надані послуги з охорони об'єкту
відповідача, що підтверджується актами
приймання - передачі виконаних
робіт/послуг № Ог-0163112 за листопад 2013
року на суму 138 052.80 грн. та № Ог-153760 за
жовтень 2013 року на суму 142 654.56 грн. (а.с.
21-22), проте відповідачем вартість
вказаних послуг була оплачена
частково, у зв'язку з чим за ним
виникала заборгованість за надані
послуги за жовтень - грудень 2013 року в
розмірі 178 394.90 грн., яка до теперішнього
часу відповідачем не сплачена.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 526 Цивільного
кодексу України та 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Крім того, зі змісту спірного договору
вбачається, що він за своєю суттю є
платним договором, що свідчить про
обізнаність відповідача про наявність
у нього обов'язку здійснювати оплату
послуг за ним.

В силу вимог статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Так, під час розгляду справи
представником відповідача надано суду
докази сплати заборгованості в повному
обсязі, що підтверджується платіжними
дорученнями № 469 від 19 грудня 2013 року на
суму 92 725.46 грн., № 468 від 19 грудня 2013
року на суму 89 734.32 грн., № 496 від 26
грудня 2013 року на суму 49 929.10 грн., № 497
від 26 грудня 2013 року на суму 80 147.32 грн.,
№ 495 від 26 грудня 2013 року на суму 48 318.48
грн. (а.с. 45-49).

При цьому, судом встановлено, що сума
заборгованості була погашена
відповідачем в повному обсязі 26 грудня
2013 року, тобто до дати звернення
прокурора із позовом до суду - 14 січня
2014 року, що підтверджується вхідним
штампом канцелярії.

Враховуючи викладене, у вимогах про
стягнення з відповідача суми
заборгованості в сумі 178 394.90 грн. слід
відмовити.

А отже, відсутні підстави для
задоволення клопотання прокурора щодо
припинення провадження по справі в
частині вимог про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 178
394.90 грн., у зв'язку з відсутністю
предмета спору.

Пунктом 1-1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що господарський
суд припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 4.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що предмет
спору припинив своє існування не під
час розгляду справи, а до порушення
провадження по справі, то припиненню на
підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України провадження по справі в
частині вимог про стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі
178 394.90 грн. не підлягає, в задоволенні
таких вимог слід відмовити.

Крім того, прокурор в позовній заяві
просив суд стягнути з відповідача пеню
в розмірі 4969.14 грн. за період з 26 жовтня
2013 року по 24 грудня 2013 року.

Прокурор у судовому засіданні 30 січня
2014 року надав суду заяву, відповідно до
якій він просив прийняти відмову від
позову в частині вимог про стягнення з
відповідача пені в розмірі 4969.14 грн. та
припинити провадження по справі (а.с.
96-97).

Судом було витребувано у позивача,
Відділу Державної служби охорони при
УМВС України в місті Севастополі,
письмові пояснення із викладенням
позиції щодо такого клопотання
прокурора, однак позивач ухилився від
виконання такого обов'язку.

Представник позивача явку у судове
засідання не забезпечив та письмових
пояснень з приводу клопотання
прокурора про відмову від позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 4 969.14 грн. не
надав.

Відповідно до статті 29 Господарського
процесуального кодексу України
відмова прокурора від поданого ним
позову не позбавляє позивача права
вимагати вирішення спору по суті.

Таким чином, враховуючи відсутність
письмових пояснень позивача з приводу
можливості задоволення клопотання
прокурора про відмову від позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача пені, суд визнав за
неможливе прийняти відмову прокурора.

Одночасно, суд , суд дійшов висновку про
наявність підстав для залишення позову
без розгляду на підставі пункту 5
частині 1 статті 81 Господарського
процесуального кодексу України в
частині вимог прокурора про стягнення
з відповідача пені в розмірі 4 969.14 грн..

Відповідно до пункту 7 Роз'яснень
Вищого арбітражного суду України від 23
серпня 1994 року № 02-5/612 «Про деякі
питання практики застосування статей 80
та 81 Господарського процесуального
кодексу України» при вирішенні питання
щодо залишення позову без розгляду
(стаття 81 ГПК) господарським судам слід
мати на увазі, що застосування пункту 5
цієї статті можливо лише за наявності
таких умов: додаткові документи
вважаються витребуваними, тільки якщо
про це зазначено у відповідному
процесуальному документі; витребувані
документи чи явка представника
позивача дійсно необхідні для
вирішення спору; позивач не подав
витребувані документи чи не направив
свого представника в засідання
господарського суду без поважних
причин.

Так, суд зауважує, що 14 січня 2014 року
було порушено провадження по даній
справі та визнано явку представника
позивача обов'язковою.

Також, ухвалою від 30 січня 2014 року було
зобов'язано позивача надати суду
письмові пояснення щодо можливості
задоволення клопотання прокурора про
припинення провадження у справі та
відмову від частини позовних вимог.
Явку представника позивача знов було
визнано обов'язковою.

Проте позивач явку представника у
судове засідання жодного разу не
забезпечив, вимог суду не виконав,
будь-яких клопотань на адресу суду не
надходило.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 81
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд залишає
позов без розгляду, якщо позивач без
поважних причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського суду
і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

Так, враховуючи невиконання позивачем
вимог суду щодо надання доказів та
забезпечення явки представника до
суду, суд дійшов висновку про
необхідність залишення позову без
розгляду в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 4 969.14 грн. на
підставі пункту 5 частини 1 статті 81
Господарського процесуального кодексу
України.

Одночасно, суд визнає доводи
представника відповідача щодо
необхідності залишення позову без
розгляду з огляду на те, що прокурор, на
його думку, не вправі звертатись з
позовом в інтересах Відділу Державної
служби охорони при УМВС України в місті
Севастополі хибними, у зв'язку з
наступним.

Так, статтями 20, 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» передбачене право
прокурора звертатися в суд в інтересах
держави.

Рішенням Конституційного суду України
№ 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року визначено,
що державні інтереси закріплені як
Конституцією України, так і нормами
інших правових актів, прокурор чи його
заступник у кожному конкретному
випадку самостійно визначає, у чому
саме проявилося порушення
матеріальних чи інших інтересів
держави. Інтереси держави можуть
збігатися повністю або частково з
інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств із часткою державної
власності у статутному фонді. Держава
може вбачати свої інтереси не тільки в
їх діяльності, але й в діяльності
приватних підприємств, товариств.

Відповідно до пункту 1.1 «Положення про
Відділ Державної служби охорони при
УМВС України в м. Севастополі»,
затвердженого наказом Департаменту
ДСО при УМВС України №224 від 30 жовтня 2007
року, Відділ є державною установою, що
провадить некомерційну (без мети
одержання прибутку) господарську
діяльність.

З огляду на викладене, суб'єктом, якому
державою делеговані повноваження
стягувача у спірних правовідносинах з
приводу виконання договорів на охорону
об'єкта постами фізичної охорони,
укладених із замовниками є Відділ
Державної служби охорони при УМВС
України в місті Севастополі.

Несвоєчасне надходження коштів до
Відділу Державної служби охорони при
УМВС України в місті Севастополі у
зв'язку із здійснення ним охорони
об'єктів на підставі укладених угод
завдає шкоди економічним інтересам
держави щодо забезпечення ефективного
функціонування системи органів
державної служби охорони.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про правомірність подання
прокурором Ленінського району м.
Севастополя позову в інтересах держави
в особі Відділу Державної служби
охорони при УМВС України в місті
Севастополі.

У судовому засіданні були оголошені
вступна та резолютивна частини
рішення. Повне рішення складено 17
лютого 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 5 частини 1 статті 81, 82-84
Господарського процесуального Кодексу
України, суд

вирішив:

1. У прийнятті відмови прокурора
від позовних вимог до товариства з
обмеженою відповідальністю «Юпітер
Солар» про стягнення пені в розмірі
4969.14 грн. - відмовити.

2. Позовні вимоги у справі № 901/188/14
в частині вимог про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Юпітер Солар» пені в
розмірі 4969.14 грн. залишити без розгляду.

3. В частині позовних вимог про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «Юпітер Солар»
заборгованості в сумі 178 394.90 грн. -
відмовити.

Суддя Ю.А.
Радвановська