ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

11.02.2014Справа №901/3393/13

За позовом державного підприємства
"Санаторно-курортний лікувальний центр
"Феміда" (вул. Фрунзе, 28, м. Євпаторія, АР
Крим, 97412, Україна)

до відповідача - фізичної
особи-підприємця Гелецян Рубіка
Арамовича (вул. Середня, 55/57, кв. 16, м.
Євпаторія, АР Крим, 97400, Україна)

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Фонду майна
Автономної Республіки Крим (вул.
Севастопольська, 17, м. Сімферополь, АР
Крим, 95015, Україна) та

Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та місті Севастополь
(пл. Повсталих, 6, м. Севастополь, АР Крим,
99008, Україна)

за участю прокуратури міста
Сімферополя (вул. Севастопольська,11,
м.Сімферополь, 95011)

про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Суддя
І.І.Дворний.

Представники від сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Бутирський Є.В,
довіреність №б/н від 25.10.2013,
представник;

від третіх осіб - не з'явились;

прокурор - Шрамко К.В., службове
посвідчення №021462, від 23.10.2013, прокурор
відділу прокуратури м. Сімферополя.

Суть спору: 11 жовтня 2013 року державне
підприємство "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда" звернулось
до господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою про
витребування з незаконного володіння
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця Гелецяна
Рубіка Арамовича земельної ділянки, а
саме бетонного майданчику площею 32,0
кв.м., розташованого за адресою: м.
Євпаторія, вул. Фрунзе. Судові витрати
позивач просив покласти на
відповідача.

Позовні вимоги ґрунтуються на приписах
статі 152 Земельного кодексу України,
положеннях Господарського
процесуального кодексу України та
мотивовані тим, що відповідач, всупереч
вимогам чинного законодавства,
перешкоджає позивачу користуватись та
розпоряджатись своїм майном, зокрема,
незаконно займає земельну ділянку -
бетонний майданчик площею 32,0 кв.м.,
розташований по вул. Фрунзе, 28 у місті
Євпаторія. Позивач переконаний, у
зв'язку з тим, що між відповідачем та
Фондом майна Автономної Республіки
Крим відсутні будь-які договірні
відносини, то підстави зайняття
фізичною особою-підприємцем Гелецян
Рубіком Арамовичем спірного бетонного
майданчику, який належить державному
підприємству "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда" на праві
постійного користування, відсутні.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 14
жовтня 2013 року позовна заява прийнята
до розгляду та порушено провадження у
справі суддею Лагутіною Н.М. Також,
вказаною ухвалою суд залучив до участі
у справі третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Фонд майна Автономної
Республіки Крим.

Через неявку представника відповідача
у судове засідання, що відбулось 29
жовтня 2013 року, суд відкладав розгляд
справи про що виніс відповідну ухвалу.

14 листопада 2013 року від Фонду майна
Автономної Республіки Крим надійшли
письмові пояснення на позов у яких
останній повідомив суд, що станом на
час розгляду справи не має відомостей
щодо правомірності володіння
відповідачем спірним майном та просив
залучити до участі у справі в якості
третьої особи належного орендодавця
спірного майна - Регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Автономній Республіці Крим
та м. Севастополі.

18 листопада 2013 року в порядку приписів
статті 29 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор міста Сімферополя надав суду
заяву в якій повідомив суд про свій
вступ у справу на стороні позивача,
оскільки у даній справі інтереси
держави співпадають з інтересами
державного підприємства
"Санаторно-курортний лікувальний центр
"Феміда".

Відповідач, у свою чергу, 18 листопада 2013
року надав суду клопотання про
залишення позовної заяви державного
підприємства "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда" без розгляду
з тих підстав, що позов підписаний
особою, яка не мала права його
підписувати.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18
листопада 2013 року суд залучив до участі
у справі третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Автономній Республіці Крим
та м. Севастополі та розгляд справи
відклав.

06 грудня 2013 року державне підприємство
"Санаторно-курортний лікувальний центр
"Феміда" у письмових поясненнях
вказало, що воно використовує земельну
ділянку площею 7,4436 га на підставі
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою (серія
ЯЯ №000131 від 20.07.2013).

Бетонний майданчик площею 32,0 кв.м., який
за переконанням позивача незаконно
займається відповідачем, є державним
нерухомим майном, розташованим на
земельній ділянці, що є складовою
частиною земельної ділянки площею 7, 4436
га, наданою позивачу у постійне
користування відповідно до державного
акту на право постійного користування
земельною ділянкою.

Позивач зазначив, що актом обстеження
земельної ділянки від 02 грудня 2013 року
підтверджується, що бетонний майданчик
площею займається та використовується
відповідачем.

06 грудня 2013 року прокурор також виклав
свою правову позицію щодо заявлених
позовних вимог зазначивши, що
відповідач правових підстав
користування спірною земельною
ділянкою не має. Договір про надання
послуг №18/4 від 01 квітня 2013 року,
укладений між позивачем та
відповідачем за своєю природою є
договором оренди та не породжує права
та обов'язки відносно сторін, оскільки
позивач не має прав на розпорядження
спірною земельною ділянкою.

Не погоджуючись с заявленими позовними
вимогами, 06 грудня 2013 року представник
фізичної особи-підприємця Гелецян
Рубіка Арамовича надав відзив на
позовну заяву в якому звернув увагу
суду, що позивачем не надано жодного
доказу який свідчить про передання
спірного майна в користування
позивачу, а також відсутнє
розпорядження Фонду державного майна
України узгоджене у встановленому
порядку з Кабінетом Міністрів України.

За переконанням відповідача,
правомірність користування спірним
об'єктом підтверджується укладеним між
ним та державним підприємством
"Санаторно-курортний лікувальний центр
"Феміда" договором про надання послуг
від 01 квітня 2013 року, а також
квитанціями про оплату наданих послуг
з призначенням платежу за користування
бетонним майданчиком.

06 грудня 2013 року суд в порядку приписів
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні оголошував перерву.

За розпорядженням керівництва суду від
10 грудня 2013 року у зв'язку з
перебуванням судді Лагутіної Н.М. у
щорічній відпустці справа передана до
провадження судді Дворного І.І., який
ухвалою від 11 грудня 2013 року прийняв
справу до свого провадження.

У зв'язку з неявкою в судові засідання
представника відповідача розгляд
справи відкладався, про що 11 грудня 2013
року та 23 грудня 2013 року суд виніс
ухвали.

23 грудня 2013 року Регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Автономній Республіці Крим
та місті Севастополь повідомило суд, що
підтримує позовні вимоги державного
підприємства "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда".

15 січня 2014 року Фонд майна Автономної
Республіки Крим направив суду
клопотання (вих. №01-14/9025) у якому просив
суд розглянути справу по суті без
участі свого представника.

У судове засідання, що відбулось 11
лютого 2014 року, з'явився прокурор, який
підтримував позовні вимоги державного
підприємства "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда" та
заперечував проти доводів відповідача.
Представник відповідача, у свою чергу,
позовні вимоги не визнає з підстав
викладених у відзиві на позов та
додаткових письмових поясненнях
наданих суду. Представники позивача та
третіх осіб у судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи проінформовані належним чином.
Втім, до початку судового засідання від
позивача надійшло клопотання з
проханням відкласти розгляд справи у
зв'язку з неможливістю забезпечити
явку свого представника у судове
засідання.

Так, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні. При
цьому питання про те, що певні
обставини перешкоджають розгляду
справи, вирішується судом залежно від
конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що клопотання позивача
про відкладення розгляду справи
задоволенню не підлягає з огляду на
відсутність доказів на підтвердження
поважності причини нез'явлення
представника у судове засідання (копії
лікарняного, медичної довідки, ухвали
суду, повістки, тощо) та з огляду на
закінчення встановленого статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України двохмісячного строку для
вирішення спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторін добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
неявка цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
прокурора, сторін та третіх осіб,
надані у попередніх судових
засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення 24 сесії 4 скликання
Євпаторійської міської ради №4-24/68 від
08 листопада 2004 року державне
підприємство "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда" є постійним
користувачем земельної ділянки площею
7,4436 га. у межах згідно з планом
розташованої по вул. Фрунзе, 26-28 у місті
Євпаторії.

Право позивача на постійне
користування вказаною вище земельною
ділянкою підтверджується державним
актом серії ЯЯ №000131, який 20 липня 2005
року зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди за №238 (а.с. 12-13).

За твердженням позивача, земельна
ділянка, що є складовою частиною
вищевказаної земельної ділянки, а саме
бетонний майданчик площею 32,0 кв.м.,
розташований за адресою: м. Євпаторія,
вул. Фрунзе, 28 перебуває на його
балансі.

12 травня 2005 року Фонд майна Автономної
Республіки Крим (за договором
орендодавець) та фізична
особа-підприємець Гелецян Рубік
Арамович (за договором орендар) уклали
договір оренди №137 державного
нерухомого майна, відповідно до пункту
1.1 якого, орендодавець на підставі
наказу Фонду майна Автономної
Республіки Крим від 19 квітня 2005 року за
№262 «Про передачу державного
нерухомого майна - бетонного
майданчика площею 32,0 кв.м.,
розташованого за адресою: місто
Євпаторія, вул. Фрунзе, 28, що
знаходиться на балансі державного
підприємства "Санаторно-курортний
лікувальний центр «Феміда». В оренду
приватному підприємцю Гелецяну Р.А. а
затвердження висновку суб'єкта
оціночної діяльності про вартість
майна», передає державне нерухоме
майно - бетонний майданчик площею 32,0
кв.м., розташований за адресою: місто
Євпаторія, вул. Фрунзе, 28, що
знаходиться на балансі державного
підприємства "Санаторно-курортний
лікувальний центр «Феміда», а орендар
приймає його у термінове платне
користування за актом
приймання-передачі (а.с. 49-53).

Згідно умов пункту 1.2 вказаного
договору орендодавець, враховуючи, що
бетонний майданчик знаходиться на
балансі державного підприємства
"Санаторно-курортний лікувальний центр
«Феміда», доручив балансоутримувачу
підписати акт приймання-передачі
майна, зазначеного у пункті 1.1 цього
договору.

Матеріали справи свідчать про те, що на
виконання умов договору
балансоутримувач за погодженням
заступника голови Фонду майна
Автономної Республіки Крим передав, а
орендар прийняв у строкове платне
користування спірне державне майно, що
підтверджується копією наявного в
матеріалах справи акту
приймання-передачі від 12 травня 2005 року
(а.с. 54).

У пункті 2.5 договору сторони
домовились, що у разі припинення строку
дії цього договору оренди майно
повертається орендарем
балансоутримувачу. При цьому, майно
вважається поверненим
балансоутримувачу з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі, що закріплено у
пункті 2.6 договору.

Відповідно до пункту 10.1 договору він
діяв з 12 травня 2005 року по 10 травня 2006
року.

В разі відсутності заяви однієї з
сторін договору про припинення або
зміну цього договору після закінчення
строку його чинності протягом одного
місяця, він вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах,
які були передбачені цим договором
(пункт 10.6).

Матеріали справи свідчать, що
враховуючи закінчення строку дії
договору та беручи до уваги клопотання
балансоутримувача (лист вих. №117 від
02.04.2008), вищевказаний договір з 06 травня
2008 року вважається припиненим.

Орендоване майна було повернуто
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою Гелецяном Р.А.
балансоутримувачу за актом
приймання-передачі (повернення) 10
червня 2008 року.

Звертаючись до суду із даним позовом
державне підприємство
"Санаторно-курортний лікувальний центр
"Феміда" наполягає на тому, що бетонний
майданчик площею 32,0 кв.м., розташований
на земельній ділянці загальною площею
7,4436 га, за адресою: м. Євпаторія, вулиця
Фрунзе, 26-28 та наданий йому для
обслуговування санаторію згідно із
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою серії
ЯЯ №000131 від 20 липня 2005, незаконно та без
будь-яких правових підстав займається
та використовується фізичною
особою-підприємцем Гелецяном Рубіком
Арамовичем, що підтверджується актом
обстеження земельної ділянки від 02
грудня 2013 року (а.с. 75). Будь-які
відносини між відповідачем та Фондом
майна Автономної Республіки Крим
відсутні, у зв'язку з чим, відсутні і
підстави зайняття фізичною
особою-підприємцем Гелецян Рубіком
Арамовичем спірного бетонного
майданчику, який належить державному
підприємству "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда" на праві
постійного користування.

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи документи, подані сторонами
докази та їх викладену правову позицію,
суд, вважає заявлені державним
підприємством "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда" позовні
вимоги є такими, що не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 13
Конституції України земля є об'єктом
права власності українського народу,
від імені якого це право здійснюють
органи державної влади і органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених цією Конституцією, іншими
законодавчими актами України.

Від імені українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом. Право власності є непорушним.

Статтею 2 Земельного кодексу України
передбачено, що земельні відносини -
це суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади.

Завданням земельного законодавства є
регулювання земельних відносин з метою
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави, раціонального використання
та охорони земель.

Відповідно до частини 1 та частини 2
статті 116 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Згідно з положеннями статті 125
Земельного Кодексу України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 95 Земельного
кодексу України землекористувачі
мають право зокрема: самостійно
господарювати на землі; на
відшкодування збитків у випадках,
передбачених законом; споруджувати
жилі будинки, виробничі та інші будівлі
і споруди. Порушені права
землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
чинним законодавством.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України унормовано, що особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до приписів статті 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою і
відшкодуванням збитків. Згідно зі
статтею 211 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи несуть
цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність за
самовільне зайняття земельної ділянки.

Так, в ході розгляду справи судом
досліджено питання
наявності/відсутності правових
підстав користування відповідачем
спірним бетонним майданчиком та
перешкод у користуванні ним державним
підприємством "Санаторно-курортний
лікувальний центр "Феміда" і
встановлено наступне.

01 квітня 2013 року державне підприємство
"Санаторно-курортний лікувальний центр
"Феміда" (за договором виконавець) та
фізична особа-підприємець Гелецян
Рубік Арамович уклали договір №18/4 про
надання послуг відповідно до пункту 1.1
якого, виконавець за замовленням
замовника за оплату, з ціллю розширення
переліку послуг для відпочиваючих
санаторію надає бетонний майданчик на
території державного підприємства
"Санаторно-курортний лікувальний центр
"Феміда" для здійснення
підприємницької діяльності за адресою:
місто Євпаторія, вул. Фрунзе, 28 (а.с. 63).

У розділі 2 вказаного договору сторони
закріпили свої права та обов'язки.
Зокрема, виконавець зобов'язався
заздалегідь по заявці надати місце на
території санаторію, своєчасно
виставляти рахунок на оплату та
здійснювати охорону, прибирання
території. Замовник зобов'язався,
зокрема, прийняти від виконавця
послугу, якщо вона відповідає вимогам
договору, та оплатити її в строк
передбачений договором.

Відповідно до пункту 5.1 даний договір
вступає в законну силу з 01 квітня 2013
року та дії до 01 квітня 2016 року.

З метою виконання умов названого
договору, відповідач сплачував в касу
позивача, а позивач отримував від
відповідача грошові кошти, що
підтверджується копіями наявних в
матеріалах справи квитанцій до
прибуткового касового ордеру №1115 від 31
травня 2013 року на суму 500,00 грн., №879 від
22 квітня 2013 року на суму 500,00 грн., №1390
від 27 червня 2013 року на суму 1000,00 грн.,
№1391 від 27 червня 2013 року на суму 1000,00
грн., №1069 від 27 травня 2013 року на суму
1000,00 грн., №1453 від 02 липня 2013 року на
суму 3000,00 грн., №1007 від 20 травня 2013 року
на суму 500,00 грн. з призначенням платежу
«використання бетонного майданчику», а
також рахунком-фактурою №СФ-0000184 від 20
травня 2013 року виставленим позивачем
відповідачу за використання бетонного
майданчика на території санаторію.

Вказані вище обставини свідчать про
відсутність перешкод позивачу у
користуванні спірним майном, оскільки
саме останній добровільно, за власним
бажанням перебуває з відповідачем у
договірних відносинах з використання
спірного майна та надання його у
користування відповідачу для
здійснення підприємницької діяльності
на території санаторію.

Відповідно до частин першої та другої
статті 11 Цивільного кодексу України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
унормовано, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до вимог закону, умов
договору. Одностороння відмова від
виконання зобов`язання не
допускається, крім випадків,
передбачених законом.

З викладеного вбачається, що бетонний
майданчик площею 32,0 кв.м. займається
відповідачем з метою виконання
укладеного з позивачем договору №18/4
від 01 квітня 2013 року. Вказаний договір
на момент розгляду даної справи є
чинним, недійсним у судовому порядку не
визнавався, отже породжує у його сторін
певні права та обов'язки.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона має довести суду ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень способом,
який встановлений законом для
доведення такого роду фактів.

Юридична зацікавленість позивача у
вирішенні спору судом, покладає на
нього обов'язок довести, що цивільні
права та інтереси позивача порушені, не
визнаються чи оспорюються
відповідачем.

Втім, позивач не довів суду належними
та допустимими доказами те, що
поведінка відповідача є протиправною і
перешкоджає позивачу здійснювати
право користування та розпорядження
спірним бетонним майданчиком.
Недоведеними залишились обставина, що
підтверджує вчинення відповідачем
протиправних дій, які перешкоджають
позивачу використовувати належні йому
права та факт об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні користувачем
своїх правомочностей. Навпаки, позивач
без перешкод використовує належні йому
права укладаючи саме з відповідачем
договір з надання спірного майна у
користування відповідачу для
здійснення підприємницької діяльності
останнім на території санаторію (від 01
квітня 2013 року який діє до 01 квітня 2016
року).

У відповідності зі статтею 4
Господарського процесуального кодексу
України рішення з господарського спору
повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом.

З наведеного вбачається, що рішення
суду про задоволення позову може бути
прийнято виключно у тому випадку, коли
подані позивачем докази дозволять суду
зробити чіткий, конкретний та
безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи викладене, приймаючи до
уваги той факт, що позивач перебуває з
відповідачем у договірних відносинах
щодо користування спірним майном для
здійснення підприємницької діяльності
відповідачем на території санаторію,
суд приходить до висновку про
наявність підстав для зайняття
фізичною особою-підприємцем Гелецян
Рубіком Арамовичем бетонного
майданчику площею 32,0 кв.м.,
розташованого за адресою: м. Євпаторія,
вул. Фрунзе.

Оскільки позивачем не доведено
порушення своїх прав, не доведено, що
фізичною особою-підприємцем Гелецян
Рубіком Арамовичем здійснюються
перешкоди позивачу в користуванні
спірним майном - бетонним майданчиком
площею 32,0 кв.м., розташованим за
адресою: м. Євпаторія, вул. Фрунзе, суд
не вбачає підстав для задоволення
позову.

Посилання відповідача на необхідність
залишення позовної заяви без розгляду
на підставі пункту 1 статті 81
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку із підписанням позову
особою, яка не має права її підписувати,
суд відхиляє та зазначає наступне.

Позовна заява підписана представником
державного підприємства
"Санаторно-курортний лікувальний центр
"Феміда" Смуток М.В. на підставі
довіреності виданої директором
підприємства Волковим С.В. 05 березня 2013
року. За твердженням відповідача,
Волков С.В. підписав довіреність ще до
того, як відомості про нього як про
керівника були внесені до ЄДР, з огляду
на що, довіреність є недійсною. Проте, з
відомостей ЄДР вбачається, що Волков
С.В. є керівником підприємства з 28
грудня 2012 року (в межах компетенції,
визначеної Статутом) та є підписантом з
28 грудня 2012 року, що спростовує доводи
відповідача в цій частині.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 11 лютого 2014 року
оголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Повне рішення складено 17 лютого 2014
року.

Керуючись ч. 3 ст. 50, ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя
І.І. Дворний