ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 р.
Справа № 5015/4077/12

За позовом: Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго», м.Львів

до відповідача: Закритого акціонерного
товариства «Науково-виробниче
об'єднання «Термоприлад» ім.В.Лаха»,
м.Львів

про стягнення 10115,33грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Негря Г.Ю. - представник
за довіреністю

від відповідача: Тацишин І.Б.,
Лозинський А.П. - представники за
довіреностями

Суть спору: позов заявлено Львівським
міським комунальним підприємством
«Львівтеплоенерго», м.Львів до
Закритого акціонерного товариства
«Науково-виробниче об'єднання
«Термоприлад» ім.В.Лаха», м.Львів про
стягнення 203661,45грн.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 28.10.2013р.
провадження у справі №5015/4077/12
припинено. Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
25.11.2013р. вказану ухвалу в частині
припинення провадження у справі за
вимогами про стягнення 4842,69грн. 3%
річних, обчислених позивачем за період
з 10.09.2011р. по 25.09.2012р., скасовано та
передано суду першої інстанції для
розгляду.

Внаслідок автоматизованого розподілу,
проведеного у відповідності до ст.2-1
ГПК України, справу передано на розгляд
судді Щигельської О.І.

Ухвалою суду від 06.12.2013р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 20.01.2014
року. В судовому засіданні 20.01.2014р.
прийнято заяву позивача про збільшення
розміру позовних вимог, якою останній
просив стягнути з відповідача 10115,33грн.
3% річних, нарахованих за період з
10.09.2011р. по 15.11.2013р., та оголошено
перерву до 03.02.2014р. Ухвалою суду від
03.02.2014р. розгляд справи судом за заявою
відповідача продовжено на 15 днів та
відкладено на 17.02.2014р.

Представникам сторін роз'яснено їх
права згідно ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове
засідання 17.02.2014р. з'явився, позовні
вимоги в частині стягнення 10115,33грн. 3%
річних, нарахованих за період з 10.09.2011р.
по 15.11.2013р. підтримав з підстав,
зазначених у позовній заяві та заяві
про уточнення позовних вимог (вх.№52163/13
від 06.12.2013р.). Ствердив, зокрема, що
встановлена рішенням суду в липні 2013
року заборгованість за договором про
постачання теплової енергії в гарячій
воді в розмірі 154239,23грн. відповідачем в
добровільному порядку не погашено,
внаслідок чого позивачем, зважаючи на
значну тривалість розгляду справи, в
порядку ст.625 ЦК України, проведено
донарахування відсотків річних на
вказану суму за період з 26.09.2012р. по
15.11.2013р. Просив позов задоволити.

Представники відповідача у судове
засідання 17.02.2014р. з'явились, проти
позову заперечили з підстав,
зазначених у поданому ними відзиві на
позовну заяву (вх.№907/14 від 14.01.2014р.),
зокрема, зважаючи на те, що позивачем
пропущено строк позовної давності за
відповідною вимогою.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами, в
яких достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст. 4-3 ГПК України судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, судом
встановлено наступне.

Між Львівським міським комунальним
підприємством «Львівтеплоенерго»
(позивач у справі, теплопостачальна
організація за договором) та Закритим
акціонерним товариством
«Науково-виробниче об'єднання
«Термоприлад» ім.В.Лаха» (відповідач по
справі, споживач за договором) укладено
договір про постачання теплової
енергії в гарячій воді №5033/Р від
01.10.2002р.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України,
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Так, рішенням господарського суду
Львівської області від 10.07.2013р.
(залишеним постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
18.09.2013р. без змін) у справі №5015/5594/11 за
позовом прокурора Сихівського району
міста Львова в інтересах держави в
особі Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» до Закритого
акціонерного товариства
«Науково-виробниче об'єднання
«Термоприлад» ім.В.Лаха» встановлено,
що заборгованість відповідача перед
позивачем за спожиті послуги з
постачання теплової енергії за
договором за період з 16.10.2008р. по 16.07.2009р.
фактично становить 154239,23грн., доказів
її погашення учасниками судового
процесу не подано, відтак, позовні
вимоги в цій частині судом визнано
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення. Окрім цього,
рішенням суду присуджено до стягнення
з відповідача 11892,60грн. 3% річних.
Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 25.11.2013р. у
справі №5015/4077/12 встановлено, що
зазначені нарахування відсотків
річних проведено позивачем за період з
16.10.2008р. по 09.09.2011р.

В той же час, предметом розгляду справи
№5015/4077/12 в частині стягнення 3% річних, з
врахуванням заяви позивача про
збільшення позовних вимог, є стягнення
з відповідача - Закритого акціонерного
товариства «Науково-виробниче
об'єднання «Термоприлад» ім.В.Лаха»
10115,33грн. 3% річних, нарахованих за
період 10.09.2011р. по 15.11.2013р.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 275 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається. Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 ГК
України, розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору, який може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України,
передбачено, що боржник який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зважаючи на те, що факт прострочення
виконання грошового зобов'язання, а
саме оплати за спожиті послуги з
постачання теплової енергії за
договором №5033/Р від 01.10.2002р. за період з
16.10.2008р. по 16.07.2009р. в розмірі 154239,23грн.,
встановлено рішенням господарського
суду Львівської області від 10.07.2013р. у
справі №5015/5594/11 (залишеним постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 18.09.2013р. без
змін), суд приходить до висновку про
підставність нарахування позивачем 3%
річних, проведених у відповідності до
вимог ст.625 ЦК України.

Щодо поданої відповідачем у відзиві
(вх.№907/14 від 14.01.2014р.) заяви про
застосування строків позовної
давності, суд зазначає, що відповідно
до ст.256 ЦК України, позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 261 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила, а за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання - зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст.266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).
Так, у п.5.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. роз'яснено, що зі спливом
позовної давності за вимогою про
повернення або сплату коштів спливає й
позовна давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених статтями 536, 625
ЦК України, і сум інфляційних
нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК
України (незалежно від періоду часу, за
який обчислено відповідні суми
процентів та інфляційних
нарахувань,оскільки такі суми є
складовою загальної суми боргу).

Частини 3, 4 статті 267 ЦК України
передбачають, що позовна давність
застосовується судом за заявою сторони
у спорі, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.264 ЦК України,
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Суд зазначає, що рішенням
господарського суду Львівської
області від 10.07.2013р. у справі №5015/5594/11 за
позовом прокурора Сихівського району
міста Львова в інтересах держави в
особі Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» до Закритого
акціонерного товариства
«Науково-виробниче об'єднання
«Термоприлад» ім.В.Лаха» встановлено,
що строк звернення до суду із позовною
вимогою про стягнення суми
заборгованості, яка є предметом спору,
не сплив. В той же час, на момент
постановлення зазначеного рішення,
загальний розмір заборгованості, що
включає в себе суму основного боргу за
договором та 3% річних, реально становив
суму більшу, ніж фактично заявлена до
стягнення, оскільки позивачем
проведено нарахування 3% річних лише за
період з 16.20.2008р. по 09.09.2011р., заяви про
збільшення розміру позовних вимог в
цій частині не подано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що зважаючи на тривалість
розгляду справи №5015/5594/11, предметом
спору по ній є лише частина вимоги,
право на яку мав позивач, відтак,
позовну давність у відповідності до ч.2
ст.264 ЦК України перервано, її перебіг
розпочато заново, а отже у задоволенні
заяви відповідача про застосування
строків позовної давності слід
відмовити.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані матеріалами справи,
відповідачем не спростовані та
підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Окрім того, слід зазначити, що Пленумом
Вищого господарського суду у п.3.4
Постанови №7 від 21.02.2013р. роз'яснено, що
у разі коли господарським судом було
відстрочено сплату позивачем судового
збору, який з тих чи інших причин до
прийняття рішення зі справи сплачено
не було, а останнє прийнято на користь
позивача, то стягнення суми судового
збору здійснюється безпосередньо з
відповідача у доход державного бюджету
України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Закритого акціонерного
товариства «Науково-виробничого
об'єднання «Термоприлад» ім.В.Лаха»
(м.Львів, вул.Наукова, буд.3, ) на користь Львівського міського
комунального підприємства
«Львіввтеплоенерго» (м.Львів,
вул.Д.Апостола, буд.1, )
10115,33грн. 3% річних та 96,60грн. судового
збору.

3. Стягнути з Закритого акціонерного
товариства «Науково-виробничого
об'єднання «Термоприлад» ім.В.Лаха»
(м.Львів, вул.Наукова, буд.3, ) 105,65грн. судового збору в доход
державного бюджету України.

4. Накази видати згідно ст.116 ГПК
України.

5. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 24.02.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.