ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.02.2014р.
Справа № 905/8766/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Довгалюк В.О.,
при секретарі судового засідання
Паніної С.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ОХОРОНА-РІВНЕ», м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області

до Відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Єнакієвський
металургійний завод», м. Єнакієве
Донецької області

про: стягнення з Відповідача
заборгованості у розмірі 67 041 грн. 24
коп., яка складається з заборгованості
за договором про надання послуг з
фізичної охорони об'єкта №11-007319 від
01.01.2012р. в сумі 64 885 грн., 3% річних в сумі 1
896 грн. 70 коп., інфляційних втрат в сумі
259 грн. 54 коп.

та за зустрічною позовною заявою:
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод», м.
Єнакієве Донецької області

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОХОРОНА-РІВНЕ», м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області

про: стягнення збитків в сумі 64 885 грн.

за участю представників сторін:

від Позивача за первісним позовом:
Мірошнікова Т.А. - адвокат на підставі
договору від 21.11.2013р. (свідоцтво про
право на зайняття адвокатською
діяльністю №316, видане на підставі
рішення Донецької обласної
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 28.12.1993р. №2), Мач О.П. - по
довіреності №0007 від 15.01.2014р.;

від Відповідача за первісним позовом:
Сагін М.В. - по довіреності №73/5-18 від
01.01.2014р., Борових Г.В. - по довіреності
№73/5-26 від 28.01.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

11 грудня 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«ОХОРОНА-РІВНЕ», м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області, звернулось
до господарського суду Донецької
області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод», м.
Єнакієве Донецької області, про
стягнення з Відповідача
заборгованості у розмірі 67 041 грн. 24
коп., яка складається з заборгованості
за договором про надання послуг з
фізичної охорони об'єкта №11-007319 від
01.01.2012р. в сумі 64 885 грн., 3% річних в сумі 1
896 грн. 70 коп., інфляційних втрат в сумі
259 грн. 54 коп.

Одночасно, Позивач просив суд
стягнути з Відповідача судові витрати,
які складаються з витрат, що підлягають
сплаті за послуги адвоката в сумі 1 765
грн., та витрат по сплаті судового збору
в сумі 1 827 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань по
сплаті наданих послуг фізичної охорони
за грудень 2012 року за договором №11-007319
від 01.01.2012р., внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в сумі 64 885
грн., та виникли підстави для
нарахування інфляційних втрат та 3%
річних.

На підтвердження зазначених обставин
Позивачем надано вищевказаний Договір,
платіжне доручення №1300278 від 09.01.2013р.,
акт ОУ-0004399 від 27.12.2012р., претензію №0139
від 13.02.2013р. з доказами її направлення
Відповідачу, договір про надання
правових послуг від 21.11.2013р., видатковий
касовий ордер №295 від 21.11.2013 року.

Ухвалою від 12.12.2013р. господарським
судом порушено провадження у справі
№905/8766/13, судове засідання призначено
на 16.01.2014 року.

Відповідач надав суду відзив на
позовну заяву №73/5-14 від 14.01.2014р., в якому
проти позовних вимог заперечив
зазначивши, що строк оплати наданих
послуг за грудень 2012 року не настав,
оскільки Позивачем всупереч пункту 6.2
Договору не надано доказів надання
відповідного рахунку для сплати
вказаних послуг.

Крім того, 16.01.2014р. Відповідачем до
початку розгляду справи по суті
відповідно до статті 60 Господарського
процесуального кодексу України подано
зустрічну позовну заяву до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ОХОРОНА-РІВНЕ» про стягнення збитків
в сумі 64 885 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог Відповідач посилається на те, що
у зв'язку з неналежним виконанням
Позивачем взятих на себе за договором
№11-007319 від 01.01.2012р. зобов'язань, 30.10.2012р.
в пансіонаті «Рубін» відбулася пожежа,
внаслідок якої Відповідачу завдано
збитків на суму 64 885 грн.

Ухвалою від 16.01.2014р. господарським
судом вищевказану зустрічну позовну
заяву відповідно до статті 60
Господарського процесуального кодексу
України прийнято для спільного
розгляду з первісним.

Позивач зустрічні позовні вимоги
не визнав з підстав, викладених у
запереченнях №0030 від 11.02.2014 року.

Ухвалами від 16.01.2014р., 30.01.2014р.
господарським судом розгляд справи
відкладався відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку з необхідністю
витребувати у сторін додаткові
документи.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, судом
ВСТАНОВЛЕНО:

01 січня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ОХОРОНА-РІВНЕ» (Виконавець), та
Публічним акціонерним товариством
«Єнакієвський металургійний завод»
(Замовник) укладено договір №11-007319 про
надання послуг з фізичної охорони
об'єкту.

Відповідно до пункту 2.1 вищевказаного
Договору Замовник доручає, а
Виконавець зобов'язується виконувати
комплекс заходів власними штатними
силами (охоронниками) та засобами,
передбаченими чинним законодавством
України, з метою збереження майна
Замовника, що знаходиться на об'єкті, в
період часу та на умовах, визначених
цим Договором.

Послуги за цим Договором здійснюються
Виконавцем з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. (пункт
2.2.4 Договору).

Дислокацією постів (додаток №1 до
Договору) визначено перелік об'єктів,
які відповідач передав Позивачу під
охорону.

На виконання умов Договору Позивачем у
грудні 2012 року надано Відповідачу
послуги охорони на суму 1 290 699 грн. 94
коп., що підтверджується актом №ОУ-0004399
від 27.12.2012р., підписаним представниками
обох сторін без зауважень та
заперечень.

Згідно пункту 4.10 Договору Замовник
зобов'язаний своєчасно сплачувати
послуги Виконавця.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що
вартість послуг з охорони об'єкта
визначається згідно Протоколу згоди
про вартість послуг по охороні (Додаток
№2 до Договору), що є невід'ємною
частиною даного договору та підписаний
уповноваженими представниками обох
сторін.

Виходячи з пункту 6.2 Договору,
розрахунок Замовника з Виконавцем
здійснюється щомісячно в національній
валюті у безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Виконавця на підставі
відповідного рахунку на сплату до 5
числа кожного місяця, наступного за
місяцем, що сплачується.

Для сплати наданих у грудні 2012 року
послуг охорони Позивачем надано
Відповідачу рахунок-фактуру №СФ-00004399
від 27.12.2012р. на суму 1 290 699 грн.
94 коп.

Зазначений рахунок Відповідачем
сплачено частково в сумі 1 255 814 грн. 94
коп., про що свідчить платіжне
доручення №1300278 від 09.01.2013р. із
зазначенням прямого призначення
платежу «...по сч. сф-4399 от 27.12.2012...».

Статтею 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення закріплені у
частині 1 статті 193 Господарського
кодексу України.

При цьому, згідно статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Однак, Відповідач взяті на себе
договірні зобов'язання по сплаті
наданих Позивачем у грудні 2012 року
послуг охорони виконав частково в сумі
1 225 814 грн. 94 коп., внаслідок чого
за ним утворилась заборгованість в
сумі 64 885 грн.

Направлену Позивачем претензію №0139
від 13.02.2013р. про сплату заборгованості в
сумі 64 885 грн. Відповідач залишив без
відповіді та задоволення.

Доказів погашення боргу в сумі 64 885 грн.
Відповідачем не надано, у зв'язку з чим
господарський суд вважає, що на момент
прийняття рішення грошове зобов'язання
Відповідача залишилось невиконаним, що
є порушенням вимог пунктів 4.10,
6.2 Договору, статей 525, 526
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги в частині стягнення з
Відповідача заборгованості за надані у
грудні 2012 року послуги охорони по
договору №11-007319 від 01.01.2012р. в сумі 64 885
грн. обґрунтовані, доведені належним
чином та підлягають задоволенню.

Водночас, господарський суд не приймає
до уваги доводи Відповідача в частині
того, що строк виконання зобов'язань по
сплаті наданих послуг не настав,
оскільки Позивачем не надано доказів
надання Відповідачу рахунку згідно
пункту 6.2 Договору з наступних підстав.

Статтями 251, 252, 253 Цивільного кодексу
України визначено, що строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Тобто юридичне значення має
саме сплив визначеного проміжку часу,
внаслідок якого виникають, змінюються
або припиняються цивільні
правовідносини.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями днями або годинами. Перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до статей 251, 252,
253, 530 Цивільного кодексу України та
умов пункту 6.2 Договору, строк
виконання Відповідачем грошового
зобов'язання по сплаті наданих
Позивачем послуг встановлено до 5 числа
кожного місяця, наступного за місяцем,
що сплачується, а не з дати отримання
рахунку.

За таких обставин господарський суд
дійшов висновку, що ненадання
Позивачем рахунку не є відкладальною
умовою у розумінні статті 212 Цивільного
кодексу України та не є простроченням
кредитора в розумінні статті 613
Цивільного кодексу України, оскільки
відсутність зазначеного рахунку не
спростовує наявності у Відповідача
обов'язку з оплати послуг охорони, який
згідно пункту 6.2 Договору має бути
виконаний Відповідачем до 5 числа
кожного місяця, наступного за місяцем,
що сплачується.

Крім того, у зв'язку з порушенням
Відповідачем грошових зобов'язань
Позивачем заявлено позовну вимогу про
стягнення 3% річних за період з 06.01.2013р.
по 06.12.2013р. в сумі 1 896 грн. 70 коп. та
інфляційних втрат за період з січня
2013р. по жовтень 2013р. в сумі 259 грн. 54 коп.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Однак, перевіривши зазначений
Позивачем у позовній заяві розрахунок
3% річних в сумі 1 896 грн. 70 коп.
господарський суд вважає його
арифметично невірним, у зв'язку з чим
позовні вимоги в цій частині
задовольняє частково та стягує з
Відповідача 3% річних в сумі 1
786 грн. 55 коп. виходячи із розрахунку: 64
885 грн. х 335 (кількість днів
прострочення у період з 06.01.2013р. по
06.12.2013р.) х 3% / 365 днів.

При цьому, господарський суд відмовляє
Позивачу у стягненні інфляційних втрат
за період з січня 2013 року по жовтень 2013
року в сумі 259 грн. 54 коп. виходячи з
наступного.

Згідно пункту 3.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений за період прострочення
починаючи з місяця, наступного за
місяцем, у якому мав бути здійснений
платіж, і за будь-який місяць (місяці), у
якому (яких) мала місце інфляція. При
цьому в розрахунок мають включатися й
періоди часу, в які індекс інфляції
становив менше одиниці (тобто мала
місце дефляція).

У позовній заяві Позивачем зазначено,
що індекс інфляції у період з січня по
жовтень 2013 року складає 100,4%, проте,
перевіривши розрахунок інфляційних
втрат господарським судом встановлено,
що у зазначений період індекс інфляції
становив менше одиниці - 99,7%, тобто мала
місце дефляція, у зв'язку з чим
Позивачем безпідставно нараховано
інфляційні втрати в сумі 259 грн. 54 коп.

Водночас, господарський суд
відмовляє у задоволенні зустрічних
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Єнакієвський
металургійний завод» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ОХОРОНА-РІВНЕ» про стягнення збитків
в сумі 64 885 грн., завданих
внаслідок пожежі з наступних підстав.

Як зазначено судом вище, на
підставі договору №11-007319 від 01.01.2012р.
(додаток №1 до Договору), Позивачу під
охорону передані об'єкти, одним з яких є
пансіонат «Рубін».

Згідно технічного висновку №1/7/283
від 07.11.2012р. дослідно-випробувальної
лабораторії, 30.10.2012р. у південній
стороні будівлі житлового корпусу №1
пансіонату «Рубін» трапилась пожежа,
причиною якої був підпал.

Відповідач вважає, що пожежа
виникла внаслідок неналежного
виконання Позивачем передбачених
пунктом 4.2 Договору зобов'язань щодо
здійснення на Об'єкті встановленого
пропускного та внутрішньо об'єктового
режимів, в тому числі не допускати
проникнення сторонніх осіб на об'єкт.

За твердженням Відповідача розмір
завданих внаслідок пожежі збитків
визначений комісійно та складає 64 885
грн., з яких 5374 грн. - вартість
пошкоджених внаслідок пожежі
товарно-матеріальних цінностей, та 59 511
грн. - вартість відновлювального
ремонту згідно зведеного кошторисного
розрахунку №14947.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що
Виконавець зобов'язаний забезпечити в
межах наданих повноважень охорону
Об'єкта із зберіганням на ньому
товарно-матеріальних цінностей
замовника від розкрадання (крадіжки,
грабежу, розбою і т.д.), його пошкодження
чи знищення, шляхом виконання
спеціальних заходів щодо здійснення
контролю за цілісністю об'єкта та
схоронністю майна, що на ньому
зберігається, а саме здійснення на
об'єкті запровадженого Замовником
пропускного та внутрішньо - об'єктового
режимів, у тому числі не допускати
проникнення сторонніх осіб на Об'єкт, а
також несанкціоновані Замовником
перебування його працівників на
Об'єкті у невизначений Замовником час.

Відповідно до пункту 8.2.1 Договору
Виконавець несе майнову
відповідальність за збитки, спричинені
сторонніми особами майну Замовника, що
зберігалось на об'єкті, внаслідок
неналежного виконання Виконавцем
своїх зобов'язань.

Факти скоєння протиправних дій
сторонніми особами, які проникли на
об'єкт, та факти неналежного виконання
Виконавцем своїх зобов'язань, а також
розмір збитків, що підлягає
відшкодуванню, встановлюються
органами дізнання, слідства або судом у
визначеному чинним законодавством
порядку (пункт 8.2.4 Договору).

За приписами пункту 8.2.7 Договору
відшкодування Замовнику збитків,
допущених з вини Виконавця,
здійснюється за поданням постанови
органу дізнання, слідства та вироку
суду, який встановив факт крадіжки,
грабежу, розбою, а також знищення або
пошкодження майна сторонніми особами,
котрі проникли на об'єкт, або внаслідок
пожежі, чи за інших обставин, що
допущені з вини Виконавця.

При цьому, Виконавець звільняється від
відповідальності за заподіяні
Замовнику збитки при відсутності вини
першого в їх спричиненні (пункт 8.3.1
Договору).

Отже, зі змісту вищевказаних умов
договору вбачається, що Позивач несе
відповідальність лише за збитки,
спричинені сторонніми особами майну
Відповідача, що зберігалось на об'єкті,
внаслідок неналежного виконання
Позивачем своїх зобов'язань, за умови
підтвердження цього органами дізнання,
слідства та вироком суду.

Згідно постанови слідчого СВ
Краснолиманського МВ ГУМВС України в
Донецькій області від 09.11.2012р. про
порушення кримінальної справи щодо
невстановлених осіб по факту
навмисного пошкодження майна,
вчиненого шляхом підпалу за ознаками
складу злочину, передбаченого частиною
2 статтею 194
Кримінального кодексу України, підпал
на території пансіонату «Рубін»
вчинено невстановленими особами.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази в підтвердження того, що
зазначені особи були сторонніми, не
мали законних підстав перебувати на
території пансіонату «Рубін» та
потрапили на зазначену територію
внаслідок порушення Позивачем взятих
на себе договірних зобов'язань щодо
недопущення сторонніх осіб на Об'єкт.

За таких обставин, господарським судом
під час розгляду справи не встановлено
факту порушення Позивачем договірних
зобов'язань та причинного зв'язку між
діями Позивача та завданими
Відповідачу збитками.

Крім того, за приписами пункту 8.2.6
Договору при наявності письмової заяви
Замовника про заподіяні збитки,
уповноважені представники Виконавця
зобов'язані брати участь у знятті
залишків товарно-матеріальних
цінностей та у визначенні розміру цих
збитків, які порівнюються з даними
бухгалтерського обліку на день події.
Зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей повинно бути проведено
терміново по прибутті представників
Сторін на місце події.

При цьому, пунктом 8.2.7 Договору
передбачено, що розмір збитків має бути
підтверджений відповідними
документами і розрахунками вартості
викрадених, знищених чи пошкоджених
товарно-матеріальних цінностей,
складеними за участю Виконавця та
звірені з бухгалтерськими даними.

30 жовтня 2012 року представниками обох
сторін складено акт, яким встановлено
факт пожежі на території пансіонату
«Рубін», проте всупереч вимог пункту
8.2.6 Договору невідкладно не зняті
залишки товарно-матеріальних
цінностей та не визначений розмір
збитків.

Більш ніж через два тижні після пожежі,
а саме 16.11.2012р. представниками
Відповідача складено акт огляду
приміщень нежитлового корпусу №1-1 та
встановлено, що сума нанесених
Відповідачу збитків внаслідок
пошкодження майна від пожежі складає 5
374 грн.

Однак, зазначений акт не може вважатись
належним доказом, який підтверджує
розмір нанесених Відповідачу збитків,
оскільки всупереч приписів пунктів 8.2.6,
8.2.7 Договору складений Відповідачем в
односторонньому порядку без виклику
уповноваженого представника Позивача.

В матеріалах справи міститься акт
повторного огляду №2 від 18.12.2012р., в
якому зазначено, що він складений
комісійно за участю представників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОХОРОНА-РІВНЕ»
Буравського А.И. та Печнікова Д.В.

Проте, зазначеними особами
вищевказаний акт від 18.12.2012р. не
підписано, і лише 26.12.2012р. Відповідачем
складені акти про відмову Буравського
А.І. та Печнікова Д.В. від підписання
акту від 18.12.2012 року.

Також, не приймається господарським
судом як належні та допустимі докази в
підтвердження розміру завданих
Відповідачу збитків відомість
дефектів №1664 від 22.11.2012р. (вих.№14800-1957)
та зведений кошторисний розрахунок
вартості ремонту №14947, оскільки
зазначені документи в порушення вимог
пунктів 8.2.6, 8.2.7 Договору складені
Відповідачем в односторонньому
порядку без участі уповноваженого
представника Позивача.

Відповідачем (Позивачем за зустрічним
позовом) 11.02.2014р. надано клопотання про
залучення до матеріалів справи
документів, які підтверджують фактичну
наявність збитків, зазнаних Публічним
акціонерним товариством «Єнакієвський
металургійний завод», а саме копії
звіту про незалежну оцінку майна
пансіонату «Рубін» та копії актів
приймання виконаних підрядних робіт за
січень-березень 2013 року.

За висновком господарського суду,
вищевказаний звіт не є належним
доказом в підтвердження завданих
Відповідачу збитків, оскільки
складений з метою розрахунку орендної
плати 02.04.2012р., а не для визначення
завданих внаслідок пожежі
30.10.2012 року збитків.

Одночасно, не приймаються судом до
уваги надані Відповідачем акти
приймання виконаних підрядних робіт за
січень-березень 2013 року, оскільки як
зазначалось судом вище, порушено
передбачений пунктом 8.2.6 Договору
порядок зняття залишків
товарно-матеріальних цінностей та
визначення розміру збитків, завданих
пожежею, а відтак не має підстав
вважати зазначені у вищевказаних актах
вартість майна та робіт з його
відновлення обґрунтованим розрахунком
розміру завданих збитків.

Відповідно до приписів статті 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу
України встановлено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною (частина 2
статті 224 Господарського кодексу
України).

Вичерпний перелік складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, визначений статтею 225
Господарського кодексу України,
зокрема:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно загальної практики про
визначення розміру збитків, заподіяних
порушенням господарських договорів,
береться до уваги:

А) вид (склад) збитків;

Б) наслідки порушення договірних
зобов'язань для підприємства.

Породжуючи настання цивільних
прав та обов'язків згідно частини 2
статті 11 Цивільного кодексу
України, відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Таким чином, Відповідачу потрібно
довести суду факт заподіяння йому
збитків, розмір зазначених збитків та
докази невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як Позивачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків Відповідачу.

Проте, Відповідачем не доведено факту
протиправної поведінки Позивача,
причинного зв'язку між діями Позивача
та завданими Відповідачу збитками, а
також розміру збитків. Сукупність
наданих Відповідачем доказів по факту
пожежі не є достатньою для доведення
факту неналежного виконання Позивачем
договірних зобов'язань, а також
встановленню повного складу
цивільного правопорушення з боку
Позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини,
господарський суд відмовляє
Відповідачу у задоволенні зустрічних
позовних вимог у зв'язку з
недоведеністю.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору за
зустрічним позовом покладаються на
Відповідача в повному обсязі, а
витрати по сплаті судового збору за
первісним позовом покладаються на
Відповідача пропорційно задоволеній
частині первісних позовних вимог.

Крім того, Позивач просив суд стягнути
з Відповідача витрати по сплаті послуг
адвоката в сумі 1 765 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В контексті вищевказаної правової
норми судові витрати за участь
адвоката при розгляді справи
підлягають лише в тому випадку, якщо
вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами, а також в тому
випадку, коли відповідні послуги
надавались адвокатом стосовно
конкретного боржника та повноваження
адвоката підтверджені відповідними
документами.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Позивачем та адвокатом Мірошніковою
Т.А. (свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю №316, видане на
підставі рішення Донецької обласної
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 28.12.1993р. №2) укладено
договір від 21.11.2013р., згідно якого
адвокат взяв на себе зобов'язання
представляти права та законні інтереси
Позивача в судах України, здійснювати
професійну діяльність адвоката згідно
умов зазначеного Договору зі всіма
правами представника, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України у господарській справі
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОХОРОНА-РІВНЕ» до
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод»
про стягнення заборгованості по
договору №11-007319 від 01.01.2012 року.

Відповідно до пункту 4.1 вищевказаного
Договору гонорар адвоката складає
1 764 грн. 70 коп.

В підтвердження факту сплати
адвокатських послуг Позивачем надано
видатковий касовий ордер №295 від
21.11.2013р. на суму 3 000 грн., з яких 1 500
грн. сплачено адвокату Мирошніковій
Т.А. за надання правової допомоги про
стягнення заборгованості з
Відповідача за договором №11-0073019 від
01.01.2012р., та 1 500 грн. сплачено за іншим
договором, про що свідчить надана
Позивачем довідка №0011 від 15.01.2014 року.

Положеннями пункту 33 Правил
адвокатської етики, затверджених Вищою
кваліфікаційною комісією адвокатури
при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня
1999 року (протокол від 1-2 жовтня 1999 року
№6/VI) зазначено, що гонорар, отримуваний
адвокатом за надання правової
допомоги, повинен бути розумно
обґрунтованим за розміром. Аналогічні
положення містяться і в пункті 3.4.1
Загального кодексу правил для
адвокатів країн Європейського
Співтовариства, прийнятого делегацією
дванадцяти країн-учасниць на
пленарному засіданні у Страсбурзі в
жовтні 1988 року.

При цьому, до факторів, що повинні
братися до уваги при визначенні
обґрунтованого розміру гонорару,
відносяться обсяг часу і роботи, що
вимагаються для належного виконання
доручення, ступінь складності та
новизни правових питань, що стосуються
доручення, вірогідність того, що
прийняття доручення перешкоджатиме
прийняттю адвокатом інших доручень або
суттєво ускладнить їх виконання в
звичайному часовому режимі,
необхідність виїзду у відрядження,
професійний досвід, науково-теоретична
підготовка, репутація, значні
професійні здібності адвоката тощо.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи
до уваги розмір заявлених позовних
вимог та визначаючи роль адвоката
Мірошникової Тетяни Афанасіївни у
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді справи №905/8766/13, господарський
суд вважає, заявлену суму витрат на
послуги адвоката в розмірі 1 765 грн.
неспіврозмірною з розміром заявлених
вимог та істотно завищеною.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на
те, що позовна заява підписана не
адвокатом, а генеральним директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОХОРОНА-РІВНЕ»,
приймаючи до уваги гіпотетичний час на
підготовку матеріалів до судового
слухання, участь у судових засіданнях,
невисоку юридичну кваліфікацію
правовідносин у справі №905/8766/13,
відсутність доказів стосовно тривалих
відряджень адвоката, господарський суд
обмежує розмір судових витрат по
сплаті послуг адвоката і вважає, що
зазначені витрати підлягають
стягненню з Відповідача в сумі 1 400 грн.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 1, 4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43,
44, 48, 49, 60, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ОХОРОНА-РІВНЕ», м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області, до
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод», м.
Єнакієве Донецької області, про
стягнення з Відповідача
заборгованості у розмірі 67 041 грн. 24
коп., яка складається з заборгованості
за договором про надання послуг з
фізичної охорони об'єкта №11-007319 від
01.01.2012р. в сумі 64 885 грн., 3% річних в сумі
1 896 грн. 70 коп., інфляційних втрат в сумі
259 грн. 54 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Єнакієвський
металургійний завод» (86429, Донецька
область, м. Єнакієве, пр. Металургів, б.9,
, п/р7201 в ПАТ ПУМБ, МФО
334970) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОХОРОНА-РІВНЕ» (50008,
Дніпропетровська область, м. Кривий
ріг, вул. Мусоргського, 13Д, ,
п/р4330 ПАТ ПУМБ, МФО 334851)
заборгованість в сумі 64 885 грн., 3% річних
в сумі 1 786 грн. 55 коп., витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 711 грн. 01 коп.,
витрати по сплаті послуг адвоката в
сумі 1 400 грн.

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

4. В іншій частині первісних
позовних вимог відмовити.

5. Відмовити в повному обсязі у
задоволенні зустрічних позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод», м.
Єнакієве Донецької області, до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОХОРОНА-РІВНЕ», м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області,
про стягнення збитків в сумі 64 885 грн.

6. Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, а у разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
справи апеляційним господарським
судом, якщо рішення не буде скасовано.

7. Рішення може бути оскаржене до
Донецького апеляційного
господарського суду через
господарський суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

8. У судовому засіданні 11.02.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

9. Повне рішення складено та
підписано 17.02.2014 року.

Суддя
В.О. Довгалюк