ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 лютого 2014 р.

Справа № 902/21/14

за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробізнес" (с. Токи,
Підволочиський р-н, Тернопільська обл.,
47823)

до:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Продовольча
компанія"Зоря Поділля" ( вул.
Плеханова,150, м. Гайсин, Вінницька обл.,
23700)

про стягнення 561 106,95 грн. згідно
договору на виконання робіт №30/09-13 від
30.09.2013р.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Василишена
Н.О.

Представники

позивача : не з'явився

відповідача : Мудрий О.Г.

ВСТАНОВИВ :

Подано позов товариством з обмеженою
відповідальністю "Агробізнес" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Продовольча
компанія" Зоря Поділля" про стягнення
561 106,95 грн. згідно договору на виконання
робіт №30/09-13 від 30.09.2013р.

Ухвалою суду від 09.01.2014 року порушено
провадження у справі за № 902/21/14 з
призначенням судового засідання на
28.01.2014 року.

В судове засідання 28.01.2014 року прибув
представник відповідача, представник
позивача не з'явився, дату, місце, та час
розгляду справи належним чином
повідомлений, про що свідчить поштове
повідомлення, наявне в матеріалах
справи.

Разом з тим, 28.01.2014 року на електронну
адресу суду від представника позивача
надійшла заява про зменшення позовних
вимог за відсутності електронного
підпису повноважного представника, про
що відповідальним працівником суду
складено відповідну довідку.

Ухвалою суду від 28.01.2014р. розгляд справи
було відкладено на 18.02.2014р.

В судове засідання 18.02.2014р. представник
відповідача проти позову заперечив,
про що зазначив у відзиві на позовну
заяву.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився по невідомій суду
причині, хоча належним чином
повідомлявся про день та час розгляду
справи.

Разом з тим, представником позивача
31.01.2014р. подана заява до суду про
зменшення розміру позовних вимог, а
саме: в частині стягнення суми основого
боргу 548 000,00 грн., 9758,90 грн. пені, 3% річних
2252,05 грн. та просить суд стягнути з
відповідача 1096,00 грн. інфляційних
втрат.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

30 вересня 2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір на
виконання робіт №30/09-13.

Відповідно до п.2.1. договору - предметом
договору є виконання робіт ( надання
послуг), передбачених п.1.1. обсяги робіт
( послуг) та їх вартість визначені в
додатках, які є невід'ємною частиною
договору.

Відповідно до п.2.2. договору - роботи
виконуються на паливі Замовника.

Відповідно до п.6.1. договору
розрахункова вартість робіт
визначається в додатковій угоді, яка є
невід'ємною частиною цього договору.
Загальна вартість робіт, що підлягає
оплаті за даним договором
встановлюється шляхом підписання акту
виконаних робіт з урахуванням актів
інвентаризації залишків пального в
баку та актів хронометражу.

30 вересня 2013 року між сторонами до
договору було підписано додаток № 1 в
якому обумовили обсяги, термін та
вартість виконуваних робіт, в якому
зазначено, вид робіт - збирання
цукрових буряків, з кількістю
комбайнів 3 ( три); обсяг робіт - 800 га.;
термін виконання робіт з 30.09. по 23.10.2013
року; паливо: Замовника ( Виконавця)
згідно акту хронометражу; ціна за
одиницю грн../га. З ПДВ 1150,00 грн.;
вартість грн.., з ПДВ - розрахункова
вартість робіт: згідно кінцевого акту
виконаних робіт.

30 вересня 2013 року до договору №30/09-13
було підписано протокол узгодження
розбіжностей.

Позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за даним договором, що
підтверджується актами виконання
робіт:

- від 10 жовтня 2013 р. загальною вартістю
307740,00 грн.;

- від 14 жовтня 2013 р. загальною вартістю
164680,00 грн.;

- від 14 жовтня 2013 р. загальною вартістю
154905,00 грн.;

- від 25 жовтня 2013 р. загальною вартістю
139150,00 грн.;

- від 25 жовтня 2013 р. загальною вартістю
329245,00 грн.

Всього позивачем було виконано робіт
на 1095720,00 гривень.

За умовами п.6.4 договору та протоколу,
розрахунок за виконанні роботи
проводиться відповідачем на протязі 5
банківських днів з моменту надання
акту виконаних робіт та рахунків.

Позивач зазначає, що один примірник
акту виконаних робіт передавався
відповідачу разом з рахунком на оплату
в момент підписання актів виконаних
робіт.

Пунктом 3.2.8 Договору встановлено
зобов'язання Відповідача своєчасно
здійснювати оплату робіт.

Натомість відповідач проплати
зійснював частково, так на момент
подання позову до суду останнім було
сплачено 547720,00 грн., як видно з
платіжних доручень, які наявні в
матеріалах справи.

29.10.2013 року відповідачем було
направлено позивачу претензію з
вимогою сплатити борг, та яка залишена
без задоволення.

На день подання позову до суду (26.12.2013р.)
за відповідачем рахувався борг в
розмірі 548 000,00 грн. суми основного
боргу, 9758,90 грн. пені та 3% річних у
розмірі 2252,05 грн. і 1096,00 грн. інфляційних
втрат.

Разом з тим, 31.01.2014 року від позивача
надійшла заява про зменшення розміру
позовних вимог, в якій останній заявив
про зменшення розміру позовних вимог в
частині стягнення 548 000,00 грн. суми
основного боргу, 9758,90 грн. пені та 3%
річних у розмірі 2252,05 грн. і просить суд
стягнути з відповідача 1096,00 грн.
інфляційних втрат.

Враховуючи викладене на день розгляду
справи в суді за відповідачем
рахується борг в сумі 1096,00 грн.
інфляційних втрат.

Беручи до уваги встановлені обставини,
суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору
між ними виникли правовідносини з
договору про надання підряду
регулювання яких здійснюється § 1
(Загальні положення про підряд) Глави 61
ЦК України (Підряд) (ст.ст.837-864 ЦК
України).

Згідно з ч.1 ст.837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628
Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 629 цього Кодексу
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами п.6.4 договору та протоколу,
розрахунок за виконанні роботи
проводиться відповідачем на протязі 5
банківських днів з моменту надання
акту виконаних робіт та рахунків.

Як видно з матеріалів справи
відповідачем були порушені умови
договору, а саме щодо розрахунків за
виконані роботи.

Станом на день подання позову до суду
сума основного боргу становила 548000,00
грн.

Разом з тим, представником позивача
31.01.2014 року надійшла заява про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій останній заявляє про зменшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення 548 000,00 грн. суми основного
боргу, 9758,90 грн. пені та 3% річних у
розмірі 2252,05 грн. та просить суд
стягнути з відповідача 1096,00 грн.
інфляційних втрат.

Суд, дослідивши дану заяву прийшов до
висновку, що остання підлягає до
задоволенню частково

Таким чином, стосовно суми основного
боргу суд прийшов до висновку, що позов
в частині суми основного боргу
підлягає припиненню, оскільки як видно
з матеріалів справи позовна заява була
подано до суду 26.12.2013 року, що видно із
поштового штемпеля на конверті в якому
направлялись позовні матеріали, а
розрахунки відповідач в сумі 548 000,00 грн.
основного боргу провів 08.01.2014 року, що
видно з виписки банку, яка наявна в
матеріалах справи, на цій підставі, суд
вважає, що сума основного боргу
підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1
ст. 80 ГПК, в зв'язку з відсутністю
предмету спору.

У пункті п.4.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. При цьому
припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі. Відсутність
предмета спору означає відсутність
спірного матеріального
правовідношення між сторонами.

При цьому, заява в частині зменшення
позовних вимог щодо стягнення пені в
розмірі 9758,90 грн. та 2252,05 грн. 3% річних з
висновку суду підлягає задоволенню та
прийнята відповідно до ст. 22 ГПК
України.

Разом з тим, позивачем заявлено до
стягнення 1096,00 грн. інфляційних втрат.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив строк виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок 1096,00 грн.
інфляційних втрат прийшов до висновку
про правильність їх нарахування. З
урахуванням наведеного, позовні вимоги
в цій частині стягнення підлягають
задоволенню.

Таким чином, суд оцінює критично
твердження відповідача стосовно того,
що до моменту порушення у справі спір
між сторонами був відсутній взагалі, у
зв'язку із сплатою відповідачем боргу в
сумі 548000,00 грн. до порушення
провадження у справі, оскільки: як
видно з матеріалів справи позовна
заява була подана до суду 26.12.2013 року, що
видно із поштового штемпеля на
конверті в якому направлялись позовні
матеріали, а розрахунки відповідач в
сумі основного боргу провів 08.01.2014 року,
як видно з виписки банку, яка наявна в
матеріалах справи. Тому, суд вважає, що
на момент подання позову до суду
позивачем у відповідача існувала
заборгованість в сумі 548 000,00 грн.
.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Судові витрати зі сплати судового
збору підлягають віднесенню на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 83,
82-84, 115, 121 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження в частині
стягнення 548 000,00 грн. суми основного
боргу.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Продовольча
компанія "Зоря Поділля" (вул.
Плеханова,150, м. Гайсин, Вінницька обл.,
23700, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробізнес" (с.Токи,
Підволочиський р-н, Тернопільська обл.,
47823, ) 1096,00 грн.
інфляційних втрат; 11222,13 грн. судового
збору.

В решті позову відмовити.

Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "Агробізнес" (с. Токи,
Підволочиський р-н, Тернопільська обл.,
47823, ) з Державного
бюджету України 147,87 грн. зайво
сплаченого судового збору згідно
платіжного доручення № 3056 від 24.12.2013
року.

Дане рішення є підставою для
повернення із Державного бюджету
України товариству з обмеженою
відповідальністю "Агробізнес" (с. Токи,
Підволочиський р-н, Тернопільська обл.,
47823) судового збору в розмірі 147,87 грн.
сплаченого згідно платіжного
доручення № 3056 від 24.12.2013 року.
Оригінал платіжного доручення № 3056 від
24.12.2013 року знаходиться в матеріалах
справи.

Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 24 лютого 2014 р.

Суддя Яремчук
Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (с. Токи, Підволочиський р-н,
Тернопільська обл., 47823)