ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р.
Справа № 3/374-26/433

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Д.Новосад

суддів
О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши апеляційну скаргу
старшого прокурора відділу
представництва інтересів громадян та
держави у суді прокуратури Західного
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері, м.
Львів, №05/2-474вих-13

на рішення господарського суду
Львівської області від 26.11.13

у справі № 3/374-26/433

за позовом: Військового прокурора
Західного регіону України в інтересах
держави - Міністерства оборони України
в особі Академії сухопутних військ
імені гетьмана Петра Сагайдачного, м.
Львів

до відповідача 1:Скнилівської
сільської ради, с.Скнилів
Пустомитівського району Львівської
області

до відповідача 2: Пустомитівської
районної державної адміністрації, м.
Пустомити Львівської області

третя особа 1:Приватне підприємство
"Паритет КС", м. Львів

третя особа 2: Військовий радгосп
"Львівський", с. Висів Яворівського
району Львівської області

третя особа 3: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгово-роздрібна
компанія "Євротек", м. Львів

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 10,1771 га від 07.07.2006

За участю представників сторін:

прокурор: Покора К.В.;

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

від третьої особи 3: Кравчук О.А.-
представник.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Львівської області від 26.11.13 у справі №
3/374-26/433 відмовлено в задоволенні
позовних вимог військового прокурора
Західного регіону України в інтересах
держави - Міністерства оборони України
в особі Академії сухопутних військ
імені гетьмана Петра Сагайдачного до
Скнилівської сільської ради,
Пустомитівської районної державної
адміністрації за участю третіх осіб
Приватного підприємства "Паритет КС",
Військового радгоспу "Львівський",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово - роздрібної
компанії "Євротек" про визнання
недійсним договору купівлі - продажу
земельної ділянки площею 10,1771 га від
07.07.06.

З даним рішенням не погоджується
старший прокурор відділу
представництва інтересів громадян та
держави у суді прокуратури Західного
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
оскаржив його в апеляційному порядку.
Скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що оскаржуване рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального права. Апелянт
стверджує, що позиція суду першої
інстанції про те, що внаслідок
ліквідації Львівського
військово-політичного училища останнє
втратило право на користування спірною
земельною ділянкою, а також те, що
вказане право могло виникнути в його
правонаступників після отримання
відповідного державного акту
спростовується зазначеними в
апеляційній скарзі нормами. Також,
прокурор звертає увагу суду
апеляційної інстанції на те, що в
оскаржуваному рішенні зазначено, що
спірна земельна ділянка надавалась
Львівському військово-політичному
училищу для здійснення підсобного
сільського господарства, тому дана
земельна ділянка належить не до земель
оборони, а до земель
сільськогосподарського призначення і
вказана позиція підтверджена
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.05.2013 у справі
№ 5015/1195/12. Однак, скаржник спростовує
такі висновки суду ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01.02.2012 у справі № 2969/10/9104, згідно
якої визнано нечинним розпорядження
Пустомитівської районної державної
адміністрації Львівської області від
09.09.2005 № 626 "Про передачу земельної
ділянки в оренду ПП "Паритет КС".
Враховуючи наведене у апеляційній
скарзі, скаржник просить суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення господарського суду
Львівської області від 26.11.2013 у даній
справі та прийняти нове рішення, яким
позов військового прокурора Західного
регіону України задоволити.

12.12.2013 автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
старшого прокурора відділу
представництва інтересів громадян та
держави у суді прокуратури Західного
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері, м.
Львів, №05/2-474вих-13 розподілено до
розгляду судді-доповідачу Новосад Д.Ф.

З урахуванням положень ст. 4-6 ГПК
України, п. 3.1.7 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, п. 6 рішення зборів суддів
(протокол № 6 від 28.12.2010) зі змінами,
внесеними рішенням зборів суддів
(протокол № 13 від 03.08.2012),
розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
13.12.2013 в склад колегії по розгляду
апеляційної скарги старшого прокурора
відділу представництва інтересів
громадян та держави у суді прокуратури
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
введено суддів - Михалюк О.В., Мельник
Г.І.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013 подані
скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 29.01.2014.
Розгляд апеляційної скарги
відкладався на 12.02.2014 з підстав,
викладених в ухвалі від 29.01.2014.

26.12.2013 Міністерством оборони України та
Академією Сухопутних військ імені
гетьмана Петра Сагайдачного подано
спільний відзив на апеляційну скаргу, в
якому вони просять апеляційну скаргу
прокурора № 05/2-474 від 06.12.2013 задоволити.
Рішення господарського суду
Львівської області від 26.11.2013 у справі
№ 3/374-26/433 скасувати та прийняти нове,
яким позов військового прокурора
Західного регіону України задоволити.

Третя особа 3, ТзОВ "Торгово-роздрібна
компанія "Євротек" - з доводами
скаржника, наведеними в апеляційній
скарзі, не погодилась з підстав,
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу.

В судове засідання 12.02.2014 з'явився
прокурор та представник третьої особи
3, яким права та обов'язки, передбачені
ст.ст. 22, 28 ГПК України, роз'яснено.
Відводів складу суду не заявлено.
Представник позивачів, відповідачів та
третьої особи 1 та 2 явки у судове
засідання не забезпечили, хоча про час
та місце засідання суду були належним
чином повідомлені. Відтак, беручи до
уваги п.п. 2, 3 ухвали Львівського
апеляційного господарського суду від
29.01.2014, а також зважаючи на те, що
відкладення розгляду справи за
обставин, визначених у ч. 1 ст. 77 ГПК
України, є обов'язком лише за умови
неможливості вирішення спору в даному
судовому засіданні, апеляційна скарга
розглядається за відсутності
представників позивачів, відповідачів,
третьої особи 1 та 2.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзиви
на неї, дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
в судовому засіданні, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Львівської
області від 26.11.2013 у справі № 3/374-26/433
слід залишити без змін.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
07.07.2006 між Пустомитівською районною
державною адміністрацією (Продавець)
та Приватним підприємством "Паритет КС"
(Покупець) укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідчений приватним нотаріусом
Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області Соколюк Н.В. та зареєстрований
в реєстрі за №688.

Згідно п.1.1 вказаного договору
Продавець на підставі розпорядження
голови Пустомитівської районної
державної адміністрації №316 від 17.05.2006
продає за плату, а Покупець приймає у
власність і оплачує вартість земельної
ділянки, що розташована на території
Скнилівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області загальною площею 10,1771 га,
кадастровий №:03:000:0102.

Відповідно до п.1.2 спірного договору
земельна ділянка продається для
ведення підсобного сільського
господарства.

Згідно п.2.2 договору земельна ділянка
продається по ціні 1394785 гривень без ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 655 ЦК України передбачено,
що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до п.п. "а" ч.1 ст. 17 Земельного
кодексу України до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 21 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
місцева державна адміністрація
розпоряджається землями державної
власності відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 127 ЗК України визначено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень здійснюють продаж
земельних ділянок державної чи
комунальної власності або прав на них
(оренди, суперфіцію, емфітевзису)
громадянам, юридичним особам та
іноземним державам на підставах та в
порядку, встановлених цим Кодексом.

Продаж громадянам і юридичним особам
земельних ділянок державної (крім
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації)
та комунальної власності для потреб,
визначених цим Кодексом, провадиться
місцевими державними адміністраціями,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим або органами місцевого
самоврядування в межах їх повноважень
(ч.1 ст. 128 ЗК України).

Пунктом 10 розділу Х "Перехідні
положення" ЗК України (в редакції,
чинній на дату укладення спірного
договору від 07.07.2006) передбачено, що
рішення про розмежування земель
державної і комунальної власності в
межах населених пунктів приймають
відповідні сільські, селищні, міські
ради за погодженням з органами
виконавчої влади, а за межами населених
пунктів - органи виконавчої влади за
погодженням з відповідними органами
місцевого самоврядування. Аналогічна
норма була передбачена ст.9 Закону
України "Про розмежування земель
державної та комунальної власності".

Слід звернути увагу, що докази
проведення розмежування земель
державної і комунальної власності в
межах с. Скнилів станом на 07.07.2006
відсутні. Відчужена згідно спірного
договору земельна ділянка загальною
площею 10,1771 га знаходиться на території
Скнилівської сільської ради та за
межами населеного пункту с. Скнилів. У
зв'язку з чим вбачається правомірність
дій відповідача 2, оскільки останній
діяв як орган виконавчої влади
здійснюючи продаж вищевказаної
земельної ділянки та в межах своєї
компетенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України від
25.10.2001 (в редакції, чинній на дату
укладення спірного договору від 07.07.2006)
право власності чи користування
земельною ділянкою виникало після
одержання її власником або
землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування або укладення
договору оренди, їх державної
реєстрації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Частиною 3 зазначеної
статті було передбачено, що приступати
до використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Вірно посилається місцевий
господарський суд на те, що після
внесення змін до статті 125 ЗК України
Законом України від 05.03.2009 (який набрав
чинності з 02.05.2009) право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України від
25.10.2001 (в редакції, що діяла станом на
дату укладення спірного договору від
07.07.2006) право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Господарським судом Львівської
області вірно зроблено висновки на
підставі наведених норм, що вимагати
захисту порушених прав на землю має
право власник чи користувач земельної
ділянки, чиї права на землю оформлені
та зареєстровані у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до п. 3 постанови КМ України
від 19.08.1992 № 490 "Про реформу системи
військової освіти" Львівське вище
військово-політичне ордена Червоної
Зірки училище було перейменовано в
Львівське вище військове училище, а п. 10
цієї ж постанови доручено Міністерству
освіти, Міністерству у справах молоді і
спорту, Міністерству внутрішніх справ
створити: відділення військової
підготовки у Львівському
політехнічному інституті на базі
Львівського вищого військового
училища та військової кафедри
інституту, що ліквідуються, з передачею
на його баланс будинків і споруд. В
подальшому, згідно постанови КМ
України від 06.11.1997 № 1220 відділення
військової підготовки у Львівському
політехнічному інституті перетворено
у Військовий інститут при державному
університеті "Львівська політехніка",
який згідно Указу Президента України
від 10.11.2000 № 1221/2000 перетворений у
Львівський військовий ордена Червоної
Зірки інститут імені гетьмана Петра
Сагайдачного при Національному
університеті "Львівська політехніка".
Останній згідно з постановою Кабінету
Міністрів України № 321 від 12.03.2003
реорганізований у Львівський
військовий ордена Червоної Зірки
інститут імені гетьмана Петра
Сагайдачного Національного
університету "Львівська політехніка",
який, в свою чергу постановою КМ
України від 26.05.2005 № 381 реорганізований
у Львівський ордена Червоної Зірки
інститут Сухопутних військ імені
гетьмана Петра Сагайдачного
Національного університету "Львівська
політехніка". Постановою КМ України від
13.05.2009 № 467 останній реорганізований
шляхом перетворення із виведенням зі
складу Національного університету
"Львівська політехніка" в Академію
сухопутних військ імені гетьмана Петра
Сагайдачного (м. Львів) з утворенням в
її складі військового коледжу
сержантського складу. У зв'язку з чим
вбачається, що Академія сухопутних
військ імені гетьмана Петра
Сагайдачного є правонаступником
Львівського вищого
військово-політичного училища.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 27
Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в
редакції, що діяла станом на 1992 та на
дату ліквідації Львівського вищого
військово-політичного училища), п."в"
ст.141 Земельного кодексу України (в
редакції на дату прийняття спірного
договору купівлі-продажу земельної
діяльності від 07.07.2006), ст.37 Цивільного
кодексу Української РСР (в редакції на
дату ліквідації Львівського вищого
військово-політичного училища 1992), ч.1
ст.104 Цивільного кодексу України, судом
правомірно зроблено висновки, що право
постійного користування земельною
ділянкою припиняється у разі
припинення діяльності підприємства,
установи, організації, зокрема, у разі
ліквідації чи реорганізації, водночас
не передбачено автоматичного переходу
прав на земельну ділянку в порядку
правонаступництва.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.05.2013 по
справі №5015/1195/12, яка залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 17.09.2013 встановлено, що
ліквідація Львівського вищого
військово-політичного училища згідно з
постановою КМ України від 19.08.1992 № 490
"Про реформу системи військової освіти"
була підставою відповідно до п.3 ч.1 ст. 27
ЗК України від 18.12.1990 для припинення
його права користування земельною
ділянкою площею 9,5 га на території
радгоспу "Львівський" Пустомитівського
району Львівської області, що виникло
згідно Державного акта на право
користування землею № 040210 від 1989 року.
Відтак, право постійного користування
могло виникнути у правонаступників
Львівського вищого
військово-політичного училища тільки
після отримання відповідного
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою за
встановленою формою у визначеному
законодавством порядку та реєстрації
такого права.

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги
тим, що порушуються права Академії
сухопутних військ імені гетьмана Петра
Сагайдачного як правонаступника
Львівського вищого
військово-політичного училища, якому
згідно Державного акта на право
користування землею №040210 від 1989 року
надано в безстрокове і безоплатне
користування 9,5 га землі на території
радгоспу "Львівський" Пустомитівського
району Львівської області Української
Радянської Соціалістичної республіки
для підсобного господарства. Проте,
вірно зазначено господарським судом
Львівської області про відсутність в
матеріалах справи будь-якого
державного акту на право постійного
користування землею, крім державного
акту 1989 року, які б оформлялися на
правонаступників Львівського вищого
військово-політичного училища після
припинення його діяльності. Крім того,
матеріали справи свідчать про те, що
правонаступники Львівського вищого
військово-політичного училища до
компетентних органів не зверталися та
не вчиняли дій щодо оформлення прав на
земельну ділянку. У зв'язку з наведеним
вбачається те, що правонаступники
Львівського вищого
військово-політичного училища не
набули право постійного користування
земельною ділянкою площею 9,5 га, яка
була закріплена за Львівським вищим
військово-політичним училищем
Державним актом на право користування
землею №040210 від 1989 року. У зв'язку з чим
прокурором та позивачами не доведено
належними та допустимими доказами
наявність у позивача порушених прав на
земельну ділянку, що розташована на
території Скнилівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області загальною площею 10,1771 га,
кадастровий №:03:000:0102, яка є
об'єктом продажу згідно спірного
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 07.07.2006.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЗК України від 25.10.2001
(в редакції, що діяла станом на дату
укладення спірного договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
07.07.2006) земельні ділянки, надані у
постійне користування із земель
державної та комунальної власності,
можуть вилучатися для суспільних та
інших потреб за рішенням органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування. Частиною 2 зазначеної
статті передбачено, що вилучення
земельних ділянок провадиться за
згодою землекористувачів на підставі
рішень Кабінету Міністрів України,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих державних
адміністрацій, сільських, селищних,
міських рад відповідно до їх
повноважень.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
відсутні докази оформлення
правонаступниками Львівського вищого
військово-політичного училища права
користування земельною ділянкою
площею 9,5 га на території радгоспу
"Львівський", яка надавалася
Львівському вищому
військово-політичному училищу на
підставі Державного акту на право
користування землею від 1989 року, тому
були відсутні підстави для вилучення
земельної ділянки у цих
правонаступників. Водночас, постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 28.05.2013 по
справі №5015/1195/12 встановлено, що згідно
з Державного акту на право
користування землею №040210 від 1989
земельна ділянка надавалася
Львівському вищому
військово-політичному училищу для
здійснення підсобного сільського
господарства. При цьому, слід
зауважити, що прокурором та позивачами
у даній справі не надано суду доказів
зміни цільового призначення земельної
ділянки площею 9,5 га з земель
сільськогосподарського призначення на
землі оборони та не доведено, що
вказана земельна ділянка належить до
земель оборони.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що земельна ділянка
загальною площею 10,1771 га, кадастровий
№:03:000:0102, розташована на
території Скнилівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, не належить до земель оборони,
а належить до земель
сільськогосподарського призначення, а
тому спірний договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 07.07.2006 не
суперечить вимогам ст. 77 Земельного
кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону
України "Про використання земель
оборони", ст. 18-1 Закону України "Про
приватизацію державного майна" від
04.03.1992 №216 (чинна з 01.01.2006).

Колегія суддів зазначає, що посилання
скаржника, викладені ним в апеляційній
скарзі, є безпідставними,
документально не обґрунтованими,
такими, що не ґрунтуються на
законодавстві, а відтак, скаржник, в
порушення вимоги ст.ст. 33, 34 ГПК України,
не довів тих обставин, на які він
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Крім того апеляційна
інстанція звертає увагу, що в описовій
частині рішення допущено технічну
описку, де зазначено про присутність та
повідомлення учасників судового
процесу в судовому засіданні 26.12.2012, а
не 26.11.2013. Однак вказане не впливає на
суть рішення.

На підставі викладеного місцевим
господарським судом вірно
проаналізовано та надано оцінку
обставинам справи. Відтак, беручи до
уваги наведене, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення господарського
суду Львівської області від 26.11.2013 у
справі № 3/374-26/433 прийняте на підставі
матеріалів справи, у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права. Посилання скаржника, викладені
ним в апеляційні скарзі, висновків
господарського суду Львівської
області не спростовують, а відтак, не
визнаються такими, що можуть бути
підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК
України, для скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105
ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 26.11.2013 у справі
№ 3/374-26/433 залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

2. Стягнути з Академії сухопутних
військ імені гетьмана Петра
Сагайдачного (79012, м. Львів,
вул. Гвардійська, 32, ) в
доход Державного бюджету
України 573, 50 грн. судового збору за
перегляд судового рішення в
апеляційному порядку.

3. Господарському суду Львівської
області видати наказ.

4. Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку.

5. Матеріали справи скерувати до
господарського суду Львівської
області.

Повний текст постанови виготовлено:
17.02.2014

Головуючий-суддя
Д. Новосад

Суддя
О. Михалюк

Суддя
Г. Мельник