ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.Справа № 915/2007/13 Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.

Лавренюк О.Т.

при секретарі судового засідання
Будному О.В..

за участю представників сторін в
судовому засіданні від 11.02.2014р.:

від позивача: Тонконог В.В., за
довіреністю №78 від 04.10.2013р.;

від відповідача: Лушников В.П., за
довіреністю б/н від 10.01.2014р.;

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Державний
резервний насіннєвий фонд України"

на рішення господарського суду
Миколаївської області

від 10 грудня 2013 року

по справі №915/2007/13

за позовом: Державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України"

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція"

про стягнення 58240,00 грн.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце засідання суду.

Повна фіксація судового процесу
здійснювалась згідно ст. 129 Конституції
України та ст. 4-4 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
розгляд апеляційної скарги
відкладався на 11.02.2014р.

В судовому засіданні 11.02.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В с т а н о в и в

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 10.12.2013р. по
справі №915/2007/13 (суддя Васильєва Л.І.)
частково задоволено позовні вимоги
Державного підприємства "Державний
резервний насіннєвий фонд України" до
Публічного акціонерного товариства
"Баштанська сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" про
стягнення 58240,00 грн.: з відповідача на
користь позивача стягнуто борг у сумі
44800 грн., відстрочено виконання рішення
до 01.09.2014р., в частині стягнення штрафу у
розмірі 13440 грн. відмовлено з
посиланням на те, що відповідач, в
порушення умов договору поставки
насіння №7-05 від 27.02.2013р., лише частково
виконав свої зобов'язання щодо повної
оплати за поставленого відповідно до
видаткової накладної №7-16 від 09.04.2013р.
насіння, тому несплачена сума боргу у
розмірі 44800 грн. підлягає стягненню, при
цьому, в частині стягнення штрафу
місцевий господарський суд прийшов до
висновку про відсутність підстав для
його нарахування, оскільки несвоєчасне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань виявилося неможливим
внаслідок дії непереборної сили, що
підтверджується висновком
Торгово-промислової палати від 16.07.2013р.
№1522/05-4 про форс-мажорні обставини, крім
того, враховуючи що заборгованість
відповідача виникла в результаті
форс-мажорних обставин та негайне
виконання рішення суду може призвести
до банкрутства підприємства, зважаючи
на п. 5.4 договору, згідно з яким
обставини непереборної сили
продовжують виконання договору на
строк до 1 року, судом першої інстанції
відстрочено виконання рішення суду до
01.09.2014р.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду першої інстанції,
до Одеського апеляційного
господарського суду звернулось
Державне підприємство "Державний
резервний насіннєвий фонд України" з
апеляційною скаргою, в якій просить
частково скасувати рішення
господарського суду Миколаївської
області від 10.12.2013р. по справі №915/2007/13 в
частині відмови стягнення з ПАТ
"Баштанська сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" штрафу у
розмірі 13440 грн., а також в частині
відстрочки виконання рішення суду до
01.09.2014р. та прийняти нове рішення, яким
задовольнити вимоги ДП "Державний
резервний насіннєвий фонд України" в
частині стягнення 13440 грн. штрафу
мотивуючи це тим, що відмовляючи
позивачу у стягненні штрафу,суд першої
інстанції неправомірно посилається на
форс-мажорні обставини, зазначені у
висновку Торгово-промислової палати
від 16.07.2013р. №1522/05-4, оскільки
відповідач, в порушення п.п. 5.2, 5.3
договору поставки насіння №7-05 від
27.02.2013р., протягом квітня-липня не
сповістив позивача про настання
вказаних обставин та не направив
зазначений висновок протягом 30 днів з
дня виникнення обставин непереборної
сили, а отже, відповідачем не було вжито
заходів щодо вчасного повідомлення ДП
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" про настання обставин
непереборної сили, крім того скаржник
зазначає, що з висновку
Торгово-промислової палати від 16.07.2013р.
№1522/05-4 вбачається, що внаслідок
форс-мажорних обставин були пошкоджені
сільськогосподарські культури озимої
пшениці, озимого ячменю та ріпак,
натомість, відповідно до договору
позивач поставив відповідачу насіння
соняшнику, отже, форс-мажорні обставини
настали не для тих культур, які були
передані ПАТ "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція".

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги Державного
підприємства "Державний резервний
насіннєвий фонд України", заслухавши
представників сторін, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішення, колегія суддів
Одеського апеляційного господарського
суду вважає, що апеляційну скаргу слід
частково задовольнити, а рішення
господарського суду частково
скасувати.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.02.2013р. між ДП "Державний резервний
насіннєвий фонд України" (постачальник,
позивач) та ПАТ "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція"
(покупець, відповідач) укладено договір
поставки насіння №7-05, згідно з умовами
якого постачальник зобов'язується
передати у власність покупця насіння
сільськогосподарських рослин, а
покупець зобов'язується прийняти це
насіння та оплатити його вартість
відповідно до умов, вказаних у договорі
(п.1.1 договору).

Загальна вартість цього договору
становить 52000 грн. (п. 3.1 договору).

За положеннями п. 3.2. договору
розрахунок проводиться покупцем
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
поетапно: суму у розмірі 5200,00 грн. на
умовах 100% передоплати (п.п. 3.2.1
договору); суму у розмірі 46800,00 грн.
сплачує наступним чином: до 25.05.2013р. -
500,00 грн.; до 25.06.2013р. - 500 грн.; до 25.07.2013р. -
500 грн.; 45300,00 грн. до 01.09.2013р. (п.п. 3.2.2
договору).

Згідно з п.4.2 договору за несвоєчасне
проведення розрахунків, передбачених у
розділі 3 договору, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 30 % від
всього залишку заборгованості.

Відповідно до п. 5.1 договору сторони не
несуть відповідальності за
невиконання будь-яких положень цього
договору, якщо це спричинено діями сил,
що є за межами контролю сторони, яка не
виконала своїх обов'язків, а саме
стихійне лихо, вкрай несприятливі
погодні умови, пожежі, війни, воєнні
дії, страйки, громадські безпорядки,
втручання влади, далі обставини
непереборної сили, даний перелік не є
вичерпним.

За пунктом 5.2 договору сторона, що
постраждала від обставин дії
непереборної сили повинна негайно, але
не пізніше 5 днів з моменту їх
виникнення, сповістити іншу сторону
телеграмою, факсом чи цінним листом з
описом вкладення про настання таких
обставин, вказати їх тип, можливу
тривалість та причинно-наслідковий
зв'язок неможливості виконання п. 3.2 з
виникненням обставин непереборної
сили. Якщо сторона вчасно не сповістить
іншу сторону про вищевикладені
обставини, то вона не має права на них
посилатися в майбутньому, крім випадку,
коли сама обставина непереборної сили
перешкоджає такому повідомленню.

Згідно з п. 5.3 договору документом, який
підтверджує факт наявності обставин
непереборної сили, є довідка, видана
Торгово-промисловою палатою України
або іншим уповноваженим на те органом
державної влади України, яка має бути
направлена на адресу ДП "Державний
резервний насіннєвий фонд України"
протягом 30 днів з дня виникнення
обставин непереборної сили.

Обставини непереборної сили
подовжують виконання Договору на строк
до 1 (одного) календарного року з
моменту, коли зобов'язання мало бути
виконаним з обов'язковим надходженням
на адресу ДП "Держрезервнасінфонд"
довідки виданої Торгово-промисловою
палатою України або іншим
уповноваженим на те органом державної
влади України про виникнення обставин
непереборної сили та обов'язковим
укладенням додаткової угоди до цього
договору (п.5.4 договору).

Відповідно до п. 5.6 договору дія
обставин непереборної сили не є
підставою для повного або часткового
невиконання зобов'язань за цим
договором.

За положеннями п. 7.1 договору він
набуває чинності з моменту його
підписання уповноваженими
представниками сторін і діє до повного
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу насіння
соняшнику сорту "Ясон" гібрид F1 у
кількості 2т. на загальну суму 52000,00 грн.,
що підтверджується видатковою
накладною №7-16 від 09.04.2013р., яка
підписана та скріплена печатками обох
сторін.

Товар від відповідача отримано
Гончаренко М.М. на підставі довіреності
№ 130 від 09.04.2013р. на отримання від ДП
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" цінностей за договором №7-05
від 27.02.2013р.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач лише частково виконав свої
зобов'язання щодо оплати за отримане
насіння, сплативши 7200,00 грн.

Враховуючи лише часткове виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки №7-05 від 27.02.2013р.
щодо повної та своєчасної оплати за
отримане насіння, ДП "Державний
резервний насіннєвий фонд України"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовною
заявою про стягнення з ПАТ "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція"
заборгованості за договором поставки
насіння №7-05 від 27.02.2013р. у сумі 58240 грн.,
з яких 44800 грн. боргу та 13440 грн. штрафу
згідно з п.4.2 договору.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд дійшов
наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами укладено договір поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. До відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться у ст. 712
Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного Кодексу
України визначено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, а також покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

За положеннями п.3.2. договору
розрахунок проводиться покупцем
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
поетапно: суму у розмірі 5200,00 грн. на
умовах 100% передоплати (п.п. 3.2.1
договору); суму у розмірі 46800,00 грн.
сплачує наступним чином: до 25.05.2013р. -
500,00 грн.; до 25.06.2013р. - 500 грн.; до 25.07.2013р. -
500 грн.; 45300,00 грн. до 01.09.2013р. (п.п. 3.2.2
договору).

Матеріали справи свідчать, що на
виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу насіння
соняшнику сорту "Ясон" гібрид F1 у
кількості 2т. на загальну суму 52000,00 грн.,
що підтверджується видатковою
накладною №7-16 від 09.04.2013р., яка
підписана та скріплена печатками обох
сторін.

В порушення умов договору, відповідач
лише частково виконав свої
зобов'язання щодо оплати за отримане
насіння, сплативши 7200,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Враховуючи вищезазначені обставини та
відсутність доказів оплати боргу в
повному обсязі ПАТ "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція",
апеляційний господарський суд вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
позову в частині стягнення 44800 грн.
основного боргу за договором поставки
насіння №7-05 від 27.02.2013р.

Щодо позовної вимоги про стягнення 13440
грн. штрафу, колегія суддів
апеляційного господарського суду
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом та якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він
може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування
збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
встановлює, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому,
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Статтею 617 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Проаналізувавши вищенаведене
законодавство та умови договору,
колегія суддів дійшла висновку, що
сторони не несуть відповідальності за
невиконання будь-яких положень цього
договору у випадку настання обставин
дії непереборної сили, які
підтверджуються довідкою, виданою
Торгово-промисловою палатою України
або іншим уповноваженим на те органом
державної влади України.

Як вбачається з матеріалів справи,
Висновком Торгово-промислової палати
України про форс-мажорні обставини
16.07.2013р. №1522/05-4 підтверджено, що
несприятливі погодні умови у
квітні-травні 2013р., які спричинили
пошкодження сільськогосподарських
культур на площах ПАТ "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" станом
на 01.06.13 року, є форс-мажорними
обставинами (арк. спр. 54).

В матеріалах справи наявний лист ПАТ
"Баштанська сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" від
04.09.13р., за №129, відповідно до якого, як
стверджує відповідач, було долучено
вищезазначений висновок
Торгово-промислової палати України та
повідомлено позивача про виникнення
форс-мажорних обставин, при цьому,
колегія суддів зазначає, що доказів
направлення листа в установлені п. 5.2
договору строки, ні суду першої
інстанції, ні апеляційної інстанції
відповідачем не надано.

Отже, в порушення взятих на себе
зобов'язань відповідач не виконав
умови договору щодо повідомлення
позивача про настання обставин
непереборної сили протягом
п'ятиденного строку (п. 5.2 договору), та
несвоєчасно з порушенням місячного
строку направив на адресу позивача
довідку Торгово-промислової палати
України (п. 5.3 договору).

Таким чином, враховуючи п. 5.2 договору,
відповідач у зв'язку з несвоєчасним
повідомленням позивача про обставини
дії непереборної сили не має права
посилатися на них в майбутньому, крім
випадку, коли сама обставина
непереборної сили перешкоджає такому
повідомленню.

Оскільки обставиною непереборної сили
є несприятливі погодні умови, вказані
обставини не могли перешкодити
своєчасному повідомленню позивача про
них.

Враховуючи вищевикладені обставини, та
відсутність доказів своєчасного
направлення відповідачем позивачу
відповідних повідомлень і документів
та доказів укладення додаткових угод
до договору (п. 5.4, 5.5 договору), а також
те, що несприятливі погодні умови не
перешкоджали своєчасному повідомленню
позивача, перевіривши розрахунок
позивача, колегія суддів апеляційного
господарського суду зазначає про
наявність правових підстав для
нарахування ПАТ "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" штрафу у
розмірі 13440 грн.

Таким чином, рішення господарського
суду першої інстанції в цій частині
підлягає скасуванню.

Щодо задоволення судом клопотання
відповідача про відстрочку виконання
рішення суду до 01.09.2014р, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

У відповідності до ст.124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

За положеннями ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України №9 "Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" від 17.10.2012 р., зокрема п.
7.1. передбачено, що Господарський суд на
підставі статті 121 ГПК має право за
заявою сторони, державного виконавця,
прокурора або за власною ініціативою у
виняткових випадках залежно від
обставин справи відстрочити,
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови (далі-рішення), змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує
відповідне право господарського суду
певним строком, воно може бути
реалізоване у будь-який час після
набрання рішенням законної сили і до
його фактичного повного виконання, в
межах строку пред'явлення наказу до
виконання. Також не обмежується право
заявника на повторне звернення з
відповідною заявою, якщо вона вже
розглядалася судом.

Застосовуючи заходи, передбачені
статтею 121 ГПК, господарські суди
повинні мати на увазі таке.

7.1.1. Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Наприклад, відстрочка може
надаватись за рішенням, у якому
господарським судом визначено певний
строк звільнення приміщення,
повернення майна тощо.

7.2. Підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. При цьому слід мати на увазі,
що згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття
не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи факт визнання відповідачем
основної заборгованості за договором
поставки, настання форс-мажорних
обставин, що вбачається з Висновку
Торгово-промислової палати України про
форс-мажорні обставини 16.07.2013р. №1522/05-4,
яким підтверджено, що несприятливі
погодні умови у квітні-травні 2013р.
спричинили пошкодження
сільськогосподарських культур на
площах ПАТ "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" станом
на 01.06.13р., вжиття відповідачем заходів
щодо отримання прибутку (станом на
01.11.2013р. підготовлено ґрунту під посів
озимих культур - 300 га, виконана зяблева
оранка ґрунту та площі 1166 га, посіяно
озимих культур на зерно пшениці 423 га,
ячменю - 705 га), скрутне становище у
зв'язку з вилученням у відповідача
частини сільгосптехніки на виконання
судового рішення, колегія суддів
апеляційного господарського суду
приходить до висновку про
правомірність задоволення
господарський суд першої інстанції
клопотання про відстрочку виконання
рішення, оскільки було враховано
доводи сторін, наявні матеріали та те,
що на теперішній час існують обставини,
що суттєво ускладнюють виконання
рішення суду у визначений строк і
заходи по примусовому виконанню
рішення суду можуть призвести до
банкрутства підприємства.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що рішення господарського
суду Миколаївської області від 10.12.2013р.
по справі №915/2007/13 слід частково
скачувати, а апеляційну скаргу ДП
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" частково задовольнити.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Державний резервний
насіннєвий фонд України" задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 10.12.2013р. по
справі №915/2007/13 частково скасувати,
виклавши резолютивну частину в
наступній редакції:

«Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" (56100,
Миколаївська область, м. Баштанка, вул.
О. Сизоненка, 5, ) на
користь Державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" (03038, м. Київ, вул. Ямська,32, ) борг в сумі 44800,00 (сорок
чотири тисячі вісімсот) грн., штраф у
розмірі 13440,00 (тринадцять тисяч
чотириста сорок) грн. та судовий збір за
подання позовної заяви у розмірі 1720
(одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп.

Відстрочити виконання рішення до
01.09.2014р.

Видати відповідні накази.»

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" (56100,
Миколаївська область, м. Баштанка, вул.
О. Сизоненка, 5, ) на
користь Державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" (03038, м. Київ, вул. Ямська,32, ) судовий збір за подання
апеляційної скарги у розмірі 860
(вісімсот шістдесят) грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний
14.02.2014р.

Головуючий суддя
Савицький Я.Ф.

Суддя
Гладишева
Т.Я.

Суддя
Лавренюк О.Т.