ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

18 лютого 2014 року
Справа № 913/3464/13

Провадження №3пн/913/3464/13

За позовом Державного підприємства
Харківський приладобудівний завод ім.
Т.Г. Шевченка, м. Харків,

до відповідача Білогорівської
селищної ради Попаснянського району
Луганської області, смт. Білогорівка
Попаснянського району Луганської
області,

про визнання права власності на
нерухоме майно

суддя
Секірський А.В.

секретар судового засідання
Потапенко О.О.,

у засіданні брали участь:

від позивача:

- Булижин І.В., керуючий санацією,
паспорт серії МА 214156, виданий Зарічним
РВ СМУ УМВС України в Сумській області
13.11.1996, ухвала господарського суду
Харківської області про призначення
керуючим санацією від 18.06.2013 по справі
№ Б-50/120-09;

- Караваєв О.О., довіреність № 120-27/103 від
13.01.2014;

від відповідача - представник не
прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Державне підприємство
Харківський приладобудівний завод ім.
Т.Г. Шевченка (далі - позивач) звернулось
до господарського суду Луганської
області з позовною заявою до
Білогорівської селищної ради
Попаснянського району Луганської
області (далі - відповідач) з вимогою
визнати за державою Україна в особі
Державного концерну «Укроборонпром»
право власності на нежитлові будівлі
Державного підприємства Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка,
що складаються: літ. « 1» - будинок АПБ з
їдальнею на 400 посадочних місць,
загальною площею 5226,4 кв.м; літ. « 2-2Н» -
будинок головного корпусу, загальною
площею 4518,2 кв.м; літ. « 3» - будинок
інструментального з прибудовою,
загальною площею 1246,5 кв.м; літ. « 4» -
будинок участку джгутів, загальною
площею 394,1 кв.м; літ. « 5» - будинок
ксерокопії з підсобними приміщеннями,
загальною площею 35,3 кв.м; літ. « 6» -
будинок ксерокопії з підсобними
приміщеннями, загальною площею 68,1 кв.м;
літ. « 7» - будинок складу ПММ, загальною
площею 29,0 кв.м; літ. « 8» - будинок цеху
№44, загальною площею1239,9 кв.м; літ. « 9,
9-а, 9-б» - будинок складу №1, загальною
площею 57,5 кв.м; літ. « 11» - будинок
корпусу №20, загальною площею 8647,2 кв.м;
літ. « 13, 14» - будинок підстанції,
загальною площею 421,9 кв.м; літ. « 15, 15-а» -
будинок котельної з димовою трубою,
загальною площею 1293,0 кв.м; літ. « 16» -
будинок котельні, загальною площею 140,9
кв.м; літ. « 17» - будинок компресорної з
градирнею, загальною площею 73,0 кв.м;
літ. « 18» - будинок компресорної з
градирнею, загальною площею 238,9 кв.м;
літ. « 19» - будинок компресорної з
градирнею, загальною площею 5,5 кв.м; літ.
« 20» - будинок мазутонасосної з
резервуаром, загальною площею 140,7 кв.м;
літ. « 21-а» - будинок слюсарної
майстерні, загальною площею 23,5 кв.м;
літ. « 22» - будинок складу для
зберігання матеріалу, загальною площею
605,4 кв.м; літ. « 23» - будинок складу для
зберігання матеріалу, загальною площею
82,2 кв.м; літ. « 24» - будинок котельної,
загальною площею 358,0 кв.м; літ. « 25» -
будинок ВОХР і прохідної, загальною
площею 10,1 кв.м; літ. « 26» - будинок
овочесховища, загальною площею 129,2 кв.м;
літ. « 27» - будинок кафе, загальною
площею 82,8 кв.м; літ. «28» - будинок складу
для зберігання матеріалу, загальною
площею 277,8 кв.м; літ. « 29» - будинок ВОХР і
прохідної, загальною площею 2,5 кв.м; літ.
«30» - будинок ВОХР і прохідної,
загальною площею 115,7 кв.м; літ. « 31, 31-а» -
будинок клубу заводу «Електроприлад»,
загальною площею 447,8 кв.м; літ. « 32» -
будинок універсального складу ДОК,
загальною площею 339,3 кв.м; літ. « 33, 34» -
будинок гаражу «Електроприлад» з
прибудовами та столярною майстернею,
загальною площею 608,4 кв.м; літ. « 35» -
будинок столярної майстерні, загальною
площею 50,4 кв.м; літ. « 37» - будинок
інструментального корпусу, загальною
площею 534,0 кв.м; літ. « 39» - будинок
складу, загальною площею 16,1 кв.м; літ. «
40» - будинок складу, загальною площею
342,2 кв.м; літ. « 41» - будинок складу,
загальною площею 342,2 кв.м; літ. « 42» -
будинок станції нейтралізації,
загальною площею 597,4 кв.м; літ. « 43» -
будинок насосної станції, загальною
площею 17,4 кв.м; літ. « 44» - будинок
газової станції, загальною площею 323,7
кв.м; літ. « 45» - будинок водопровідної
насосної станції, загальною площею 162,6
кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідно до листа
Української ССР про передачу наземних
будівель та споруд шахти
«Томашевская-Северная» комбінату
«Первомайуголь» у м. Привіллі
Ворошиловградської області
підприємству а/я А-3903 нерухоме майно
було передане с балансу на баланс
підприємств.

Розпорядженням голови Попаснянської
районної державної адміністрації
Луганської області №102 від 13.02.2007
Державному підприємству Харківський
приладобудівний завод ім.. Т.Г. Шевченка
відведено у постійне користування
земельну ділянку загальною площею 12,4881
га на якій знаходиться Привільський
завод «Електроприлад» філія
державного підприємства Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка.
Відповідно до вказаного розпорядження,
09.08.2007 Попаснянським районним відділом
земельних ресурсів підприємству
видано державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою серія ЯЯ №170731.

Рішенням Білогорівської селищної ради
Попаснянського району Луганської
області від 20.09.2013 №38/7 присвоєно нову
поштову адресу Привільському заводу
«Електроприлад», а саме: Луганська
область, Попаснянський район,
Білогорівська селищна рада, комплекс
виробничих будівель та споруд №41.

Правовстановлюючі документи на об'єкти
нерухомості, які складають
Привільський завод «Електроприлад», до
теперішнього часу так оформлено і не
було.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, відзив та інші
витребувані судом документи не надав,
причини неявки суду не повідомив, про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

З огляду на викладене, справа
розглядається відповідно до ст. 75 ГПК
України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані
сторонами докази, вислухавши
представників сторін у справі, суд
встановив такі фактичні обставини.

В державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців знаходиться
Привільський завод «Електроприлад», як
філіал Державного підприємства
Харківський приладобудівний завод
імені Т.Г.Шевченка, який розташований
за адресою: Луганська область, м.
Лисичанськ, м. Привілля, вул.. Пушкіна, 19
( т. 2, а.с. 128-130).

Відповідно до витягу з наказу Міністра
загального машинобудування СССР №109сс
від 06.03.1966 Харківському
приладобудівному заводу ім.. Т.Г.
Шевченка було присвоєно умовне
позначення п/я А-3903 (т. 2, а.с. 131-132).

Згідно з листом Української ССР про
передачу наземних будівель та споруд
шахти «Томашевская-Северная»
комбінату «Первомайскуголь» у м.
Привіллі Ворошиловградської області
підприємству а/я А-3903 нерухоме майно
було передане з балансу на баланс
підприємств (т. 2, а.с. 127).

Розпорядженням голови Попаснянської
районної державної адміністрації
Луганської області №102 від 13.02.2007
Державному підприємству Харківський
приладобудівний завод ім.. Т.Г. Шевченка
відведено у постійне користування
земельну ділянку загальною площею 12,4881
га на якій знаходиться Привільський
завод «Електроприлад» філія
державного підприємства Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка.
Відповідно до вказаного розпорядження,
09.08.2007 Попаснянським районним відділом
земельних ресурсів підприємству
видано державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою серія ЯЯ №170731 (т.2, 104-105).
Земельна ділянка виділена для
експлуатації промислового майданчику.

Рішенням Білогорівської селищної ради
Попаснянського району Луганської
області від 20.09.2013 №38/7 присвоєно нову
поштову адресу Привільському заводу
«Електроприлад», а саме: Луганська
область, Попаснянський район,
Білогорівська селищна рада, комплекс
виробничих будівель та споруд №41 (т.2,
106).

Відповідно до акту приймання передачі
державного підприємства Харківський
приладобудівний завод ім.. Т.Г. Шевченка
зі сфери управління Міністерства
промислової політики України в
управління Державного концерну
«Укроборонпром» від 17.11.2011 все майно та
земельні ділянки підприємства були
передані (т. 2, а.с. 107-110).

Позивачем надано до матеріалів справи
технічні паспорти на об'єкти
нерухомості на які позивач просить
визнати право власності (т.1, а.с. 13-100; т.2,
1-102).

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши присутніх в судовому
засіданні представників позивача, суд
дійшов висновку, що позов є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до приписів ст.ст. 317, 328
Цивільного кодексу України право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування та розпорядження майном;
право власності придбається з підстав,
не заборонених законом, у тому числі на
підставі угод.

Позивач у позовній заяві зазначив, що
«вимоги ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка про
визнання права власності є
позадоговірною вимогою власника майна
про констатацію перед третіми особами
факту приналежності позивачу права
власності на спірне майно, не з'єднань
про повернення майна чи усунення інших
перешкод у здійсненні власником свого
права і виключення домагань на
приналежне власнику майно за допомогою
підтвердження в судовому порядку факту
приналежності йому нерухомого майна на
праві власності».

Посилаючись на фактичну належність
спірного майна позивачеві, останній
звернувся до суду з даним позовом.

В чому полягає порушення відповідачем
права власності позивача на зазначене
у позові майно, позивач під час
судового розгляду справи не зазначив.

Доказів оспорення відповідачем
права власності на спірне майно
позивач суду не надав.

Цивільний кодекс України (ч. 2 ст.
331) з державною реєстрацією права
власності пов'язує виникнення цього
права.

Неможливість здійснення
державної реєстрації за позивачем
права власності на нерухоме майно не є
порушенням права власності позивача на
вказане майно.

Правом власності особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб (ст. 316 Цивільного кодексу
України).

Здійснення права власності полягає у
володінні, користуванні, розпорядженні
своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст.
319 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вагомості права власності
поряд з іншими цивільними правами
законом встановлена його непорушність
(ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України).
Відповідно до цієї ж норми закону
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Одним з способів захисту права
власності є визнання його в судовому
порядку.

Зокрема, відповідно до ст. 392 Цивільного
кодексу України власник може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Звернення до суду з позовом про
визнання права власності на майно
можливе лише за наявності спору про
право.

З огляду на вказане відповідачем за
таким позовом повинна бути особа, яка
оспорює або не визнає право власності
позивача.

Підставою для звернення до суду з
позовом про визнання права власності
згідно з вказаною нормою є оспорення
існуючого права, а не намір набути
вказане право за рішенням суду.

Позивачем не доведено факту оспорення
відповідачем права власності позивача
на спірне майно. Позивач взагалі не
звертався до відповідача з зазначеного
питання.

Встановивши, що відповідач не оспорює
право власності на зазначені у позові
об'єкти нерухомості, суд доходить
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
12.09.2011 у справі № 16/55 за позовом
Міністерства транспорту та зв'язку
України до Головного управління
комунальної власності м. Києва -
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання права
державної власності.

Відповідно до положень ст. 111-28
Господарського процесуального кодексу
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

З наданого позивачем листа Української
ССР про передачу наземних будівель та
споруд шахти «Томашевская-Северная»
комбінату «Первомайскуголь» у м.
Привіллі Ворошиловградської області
підприємству а/я А-3903 не вбачається яке
саме нерухоме майно було передане з
балансу на баланс підприємств.

Матеріали справи також не містять, а ні
дозволу на виконання робіт, а ні акту
прийняття об'єктів в експлуатацію.

Крім того, в прохальній частині
позовної заяви позивач просить суд
визнати за державою Україна в особі
Державного концерну «Укроборонпром»
право власності на нежитлові будівлі
Державного підприємства Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка,
але сам Державний концерн
«Укроборонпром» відповідних вимог не
заявляє, що також унеможливлює
визнання права власності у такий
спосіб.

Наявність лише одних технічних
паспортів на об'єкти нерухомості, які
виготовлені на замовлення позивача
04.11.2013, ще не є підставою для визнання
права власності при відсутності
будь-яких інших документів на
зазначені об'єкти нерухомості.

Враховуючи викладене, у задоволенні
позову слід відмовити у повному обсязі
у зв'язку з його необґрунтованістю та
не доведеністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати у справі
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати за позовом покласти на
позивача.

В судовому засіданні відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та
підписано 24.02.2014.

Суддя
А.В. Секірський