номер провадження справи 30/124/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014
Справа № 908/4288/13

за позовом: Приватного підприємства
«Фірма НВ» (69095, м. Запоріжжя, вул. Героїв
Сталінграда, 4)

до відповідача: Комунального
підприємства «Водоканал» (69002, м.
Запоріжжя, вул. Артема, 61)

про стягнення 84703,70 грн.

Суддя Кагітіна
Л.П.

За участю представників сторін та
учасників процесу:

від позивача: Алуф О.В., довіреність №
б/н від 16.12.2013 р.;

від відповідача - Подсвірова Н.С.,
довіреність № 31 від 17.01.2014 р.;

До господарського суду Запорізької
області звернулося Приватне
підприємство «Фірма НВ» з позовною
заявою про стягнення з Комунального
підприємства «Водоканал» 84703,70 грн.
заборгованості за договором поставки
№ 0801/12 від 05.07.2012 року, в т.ч.: 77061,70 грн.
основного боргу, 6295,52 грн. пені та 1346,48
грн. - 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
525, 526, 625 ЦК України та умови укладеного
між сторонами договору. За доводами
позивача, в супереч умовам договору та
чинного законодавства, зобов'язання по
оплаті отриманого товару відповідачем
в повному обсязі не виконані, станом на
момент подання позову заборгованість
за договором складає 77061,70 грн. При
цьому зауважує, що направлені на адресу
відповідача претензії щодо сплати
заборгованості залишені без уваги.
Позивач вказує на те, що невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором є підставою для покладення
на останнього додаткової
відповідальності у вигляді
передбачених законом та договором
санкцій.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 30.12.2013 р.
порушено провадження у справі № 908/4288/13,
присвоєно справі номер провадження №
30/124/13, розгляд якої призначено на 06.02.2014
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи по суті.

Відповідач - Комунальне підприємство
«Водоканал» - у відзиві за позовну
заяву проти заявлених позовних вимог
заперечує. Підтверджує факт наявності
між сторонами господарських відносин
та поставку товарів позивачем на
підставі договору № 0801/12 від 05.07.2012 р.,
проте вказує, що пунктом 13.2 цього
договору передбачено передання спору
на розгляд Постійного діючого
третейського суду при Асоціації
підприємств
водопровідно-каналізаційного
господарства Запорізької області
«Запоріжоблвода». Посилаючись на ст.ст.
1, 12 Закону України «Про третейські
суди» відповідач вважає, що даний спір
не підлягає вирішенню в господарському
суді, просить провадження у справі
припинити.

З метою всебічного розгляду справи та
встановлення дійсних обставин, на
підставі ст.77 Господарського кодексу
України, судом оголошено перерву у
судовому засіданні до 13.02.2014 р. о/об 11-30.

Ухвалою суду від 13.02.2014 р. розгляд
справі відкладено на 27.02.2014 р. у зв'язку
з неявкою представника відповідача та
неподанням витребуваних судом
документів.

25.02.2014 р. канцелярією господарського
суду отримано письмові пояснення
відповідача від 24.02.2014 р. (вих. № 1864), в
яких відповідач вказує на підписання
акта звірки між сторонами та
погоджується із сумою основного боргу
у визначеному позивачем розмірі. Також,
у письмових поясненнях відповідач
наполягає на вирішенні даної справи
третейським судом та надає Свідоцтво
про реєстрацію та Положення про
постійний третейський суд при
Асоціації підприємств
водопровідно-каналізаційного
господарства Запорізької області
«Запоріжоблвода».

В судовому засіданні 27.02.2014 р. розгляд
справи продовжено.

За письмовим клопотанням
представників сторін фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалася.

Представник позивача у судовому
засіданні 27.02.2014 р. підтримав доводи,
викладені у позовній заяві, та надав
усні пояснення по суті спору.
Стверджує, що на даний час
заборгованість відповідачем не
погашено, що підтверджується наданою
до матеріалів справи довідкою від
13.02.2014 р. № 28 про стан заборгованості.
Також, представником позивача до
матеріалів справи надано належним
чином засвідчену копію акта звірки
взаєморозрахунків станом на 18.01.2014 р.,
згідно з яким сума основного боргу
складає 77061,70 грн.

Присутній у судовому засіданні 27.02.2014 р.
представник відповідача підтвердив
підписання акта звірки
взаєморозрахунків та наявність
заборгованості у визначеній позивачем
сумі, розмір пені та 3% річних також не
оспорюється. Посилаючись на надану до
матеріалів справи судову практику
вважає, що даний спір підлягає розгляду
третейським судом, як передбачили
сторона у договорі. За доводами
представника відповідача, третейський
суд при Асоціації підприємств
водопровідно-каналізаційного
господарства Запорізької області
«Запоріжоблвода» є діючим. Витребувану
судом довідку щодо існування
зазначеного у договорі третейського
суду на час розгляду справи
відповідачем не надано.

В судовому засіданні 27.02.2014 р. справу
розглянуто, прийнято і оголошено на
підставі ст. 85 ГПК України вступну та
резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.07.2012 р. між Приватним підприємством
«Фірма НВ» (Постачальником, позивачем у
справі) та Комунальним підприємством
«Водоканал» (Покупцем, відповідачем у
справі) укладено договір постачання №
0801/12 (надалі - Договір) на закупівлю
товарів.

За умовами п. 1.1 Договору Постачальник
зобов'язався поставити Покупцю товари
в об'ємах, узгоджених з Покупцем в
річному плановому наряд-замовленні на
календарний (фінансовий) рік, по формі
№ 1 до договору, а Покупець зобов'язався
прийняти та здійснити розрахунки за
фактично отримані (фактично обрані) ним
об'єми закупівель таких товарів: труби
стальні, труби пластикові, фасонні
частини до них.

В розділі 4 Договору сторони узгодили
ціну та договірну вартість закупівлі.

Пунктом 6.3 Договору визначено перелік
товаросупровідних документів:
накладна, сертифікат якості,
рахунок-фактура, податкова накладна,
товарно-транспортна накладна.

Відповідно до п. 7.3 Договору розрахунки
Покупець здійснює на підставі
рахунків, виставлених Постачальником,
на його поточний рахунок за
реквізитами, зазначеними в даному
договорі, в строк - протягом 45-ти
календарних днів з дати надходження
товарів на склад Покупця.

Згідно з п. 13.2 Договору, у випадку
неможливості врегулювання спірних
питань шляхом переговорів, сторони
передають спір на розгляд до Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації підприємств
водопровідно-каналізаційного
господарства Запорізької області
«Запоріжоблвода», в порядку та по
правилам, передбаченим Регламентом
третейського суду.

За визначенням п. 11.1 Договору, даний
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2015 р., або до
його розірвання у встановленому
порядку.

Як вказує позивач, ним на виконання
укладеного між сторонами договору на
підставі видаткових накладних №№
ЧП-0008239 (31.07.12), ПЛ-0004538 (02.08.12), ПЛ-0004539
(02.08.12), ПЛ-0004501 (02.08.12), ПЛ-0004537 (06.08.12),
СТ-0002207 (14.08.12), ПЛ-0004862 (16.08.12), СТ-0002244
(17.08.12), ПЛ-0004950 (20.08.12), ПЛ-0004455 (20.08.12),
СТ-0002317 (28.08.12), ЧП-0008447 (31.08.12), ПЛ-0005321
(10.09.12), ПЛ-0005644 (26.09.12), ПЛ-0005645 (26.09.12),
ПЛ-0006164 (15.10.12), ПЛ-0006176 (15.10.12), ПЛ-0006180
(16.10.12), ПЛ-0006232 (17.10.12), ПЛ-0006181 (18.10.12),
ПЛ-0006174 (18.10.12), ПЛ-0006392 (24.10.12), ПЛ-0006424
(24.10.12), ПЛ-0006862 (13.11.12), ПЛ-0007012 (12.12.12),
ПЛ-0007013 (12.12.12), ПЛ-0007453 (13.12.12), було
передано відповідачу товар на загальну
суму 263338,66 грн.

Товар прийнято відповідачем без
зауважень та у період з 11.07.2012 р. по
21.11.2012 р. згідно виписок з
розрахункового рахунку позивача
оплачено на суму 186276,96 грн.

У зв'язку з відсутністю оплати в
повному обсязі за отриманий товар на
адресу відповідача позивачем були
направлені листи від 26.08.2013 р. та від
05.12.2013 р. з вимогою погасити існуючу
заборгованість. Вимоги було отримано
відповідачем 28.08.2013 р. та 09.12.2013 р., проте,
за твердженням позивача, відповідач за
поставлений йому товар так і не
розрахувався, сума основного боргу на
час подання позову - 77061,70 грн.

Позовні вимоги про стягнення з
Комунального підприємства «Водоканал»
84703,70грн. заборгованості за договором
поставки № 0801/12 від 05.07.2012 року, в т.ч.:
77061,70 грн. основного боргу, 6295,52 грн. пені
та 1346,48 грн. - 3% річних, є предметом
судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представників сторін, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини… Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. Аналогічні положення
містить ст. 174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України), згідно з
якою господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають,
зокрема, з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на
Договорі поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другій стороні (покупцю), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами склалися господарські
відносини на підставі укладеного між
сторонами договору, які породили
взаємні обов'язки: обов'язком позивача
стало передання товару відповідачу, а
обов'язком відповідача - прийняття
товару і оплата його вартості на
умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193
Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу
України, кожна сторона повинна вжити
всіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

За приписами статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з долучених до справи
копій видаткової накладної (згідно
наведеному вище переліку) позивач на
виконання своїх договірних зобов'язань
поставив відповідачу товар на загальну
суму 263338,66 грн. Отримання відповідачем
товару на вказану суму підтверджується
підписом уповноважених представників
покупця на цих накладних (Тітова
Олександра Володимировича та Малик
Анжели Степанівні), повноваження яких
підтверджується копіями довіреностей
на отримання товару (арк. справи 17 - 52).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

Як вже зазначалося вище, пунктом 7.3
Договору розрахунки Покупець здійснює
на підставі рахунків, виставлених
Постачальником, на його поточний
рахунок за реквізитами, зазначеними в
даному договорі, в строк - протягом 45-ти
календарних днів з дати надходження
товарів на склад Покупця.

Також, частиною 2 статті 530 Цивільного
кодексу України передбачено що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Тобто, якщо строк виконання
зобов'язання не вказаний чи визначений
моментом пред'явлення вимоги, боржнику
надається пільговий семиденний термін
для виконання зобов'язання від дня
пред'явлення вимоги. Такі вимоги
направлялися на адресу відповідача
листами від 26.08.2013 р. та від 05.12.2013 р.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що позивач належним
чином виконав свої зобов'язання та
передав відповідачу товар на суму 263338,66
грн. Відповідач зобов'язання по оплаті
товару виконав частково на суму 186276,96
грн., що підтверджується копіями
банківських виписок з розрахункового
рахунку позивача. Вартість товару в
повному обсязі навіть після отримання
претензій відповідачем не оплачена,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість за отриманий від
позивача товар, яка станом на момент
подання позову та на час розгляду
справи становить 77061,70 грн.

Доказів погашення суми боргу за
отриманий товар відповідачем суду не
надано.

Також, суд приймає до уваги, що згідно з
підписаним сторонами актом звірки
взаєморозрахунків станом на 18.01.2014 р.
заборгованість відповідача за
Договором перед позивачем становить
77061,70 грн.

Згідно з чинним законодавством
України, акту звірки взаєморозрахунків
не надано юридичної сили як доказу
наявності обов'язку сплатити грошові
кошти або ж відсутності такого
обов'язку. Проте, в розумінні ст.ст. 9, 10
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» вказаний акт є зведеним
обліковим документом, який відображає
загальну суму заборгованості та фіксує
стан розрахунків між сторонами.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України,
згідно якої зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином,
суд вважає правомірними позовні вимоги
ПП «Фірма НВ» про стягнення з
відповідача 77061,70 грн. заборгованості
за отриманий за договором товар і
задовольняє їх в повному обсязі.

Крім того, в зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
вартості отриманого товару, позивачем
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача 6295,52грн. пені та 1346,48 грн. - 3%
річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625 ЦК
України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено:
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

При цьому, частиною 6 статті 231 ГК
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Аналогічні положення містяться в ст.ст.
549-551, 611 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» (далі -
Закон) платники коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню у розмірі,
що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, статтею 3 вищезгаданого
Закону встановлено, що розмір пені не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В свою чергу, п. 6 ст. 232 ГК України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 11.4 Договору сторонами
передбачено, що за прострочку оплати за
фактично поставлені товари Покупець
сплачує Постачальнику пеню в розмірі
0,1% за кожний день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
яка діяла у період за який стягується
пеня.

З огляду на викладене, враховуючи
встановлений факт прострочення
відповідачем виконання грошових
зобов'язань, вимоги про стягнення з
нього сум пені та 3% річних заявлені
позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені та 3% річних суд дійшов
до висновку, що він є вірним, складеним
відповідно до вимог чинного
законодавства.

За таких обставин, з відповідача на
користь позивача слід стягнути суму
6295,52 грн. пені та 1346,48 грн. - 3% річних.

Слід зазначити, що факт поставки
позивачем товару, об'єми та його
вартість, а також розмір
заборгованості відповідачем не
оспорюється.

Заперечення відповідача стосуються
лише того, що даний спір підлягає
розгляду у третейському суді.

Так, згідно з п. 13.2 Договору, у випадку
неможливості врегулювання спірних
питань шляхом переговорів, сторони
передають спір на розгляд до Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації підприємств
водопровідно-каналізаційного
господарства Запорізької області
«Запоріжоблвода», в порядку та по
правилам, передбаченим Регламентом
третейського суду.

Разом з тим, відповідачем не прийнято
до уваги норми діючого законодавства,
які не містять обмежень юрисдикції
господарського суду у зв'язку з
наявністю між сторонами третейської
угоди.

Відповідно до приписів пункту 5 частини
1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо,
зокрема, сторони уклали угоду про
передачу даного спору на вирішення
третейського суду.

При цьому, одним із способів реалізації
права кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань у
сфері цивільних та господарських
правовідносин є звернення до
третейського суду (абзац перший пункту
5 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України у справі
про виконання рішень третейських судів
від 24.02.2004 № 3-рп/2004). Відповідно до
чинного законодавства підвідомчий
суду загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (стаття 17 Цивільного
процесуального кодексу України, стаття
12 Господарського процесуального
кодексу України, стаття 6 Закону
України "Про третейські суди").

Згідно з положеннями частини першої
статті 124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Суд, здійснюючи
правосуддя, забезпечує захист
гарантованих Конституцією України та
законами України прав і свобод людини і
громадянина, прав і законних інтересів
юридичних осіб, інтересів суспільства
і держави (підпункт 4.1 пункту 4
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України у справі
про призначення судом більш м'якого
покарання від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Тому в
контексті статті 55 Конституції України
органи судової влади здійснюють
функцію захисту майнових і немайнових
прав та охоронюваних законом інтересів
фізичних або юридичних осіб у сфері
цивільних і господарських
правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у
сфері цивільних і господарських
правовідносин - це вид недержавної
юрисдикційної діяльності, яку
третейські суди здійснюють на підставі
законів України шляхом застосування,
зокрема, методів арбітрування.
Здійснення третейськими судами
функції захисту, передбаченої в абзаці
сьомому статті 2, статті 3 Закону
України "Про третейські суди", є
здійсненням ними не правосуддя, а
третейського розгляду спорів сторін у
цивільних і господарських
правовідносинах у межах права,
визначеного частиною п'ятою статті 55
Конституції України.

Третейські суди не віднесені до
системи судів загальної юрисдикції (ст.
125 Конституції України). Отже, з аналізу
положень Закону України "Про
третейські суди випливає, що
третейські суди є недержавними
незалежними органами захисту майнових
і немайнових прав та охоронюваних
законом інтересів фізичних та/або
юридичних осіб у сфері цивільних і
господарських правовідносин.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону України
"Про третейські суди" юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином, у сторін існує виключно
правова можливість, а не обов'язок на
звернення до третейського суду. Для
такого звернення, необхідна наявність
волі обох сторін, тобто наявність угоди
про передачу даного (саме цього) спору
на розгляд третейського суду. Лише за
наявність волі обох сторін про розгляд
спору третейським судом, оформленої
відповідним зверненням до суду,
господарський суд зобов'язаний
припинити провадження у справі. Проте,
таке клопотання заявив лише
відповідач. За відсутності волі на
звернення до третейського суду у
позивача чинне законодавство України
не позбавляє його права на вирішення
спору господарським судом. Згідно ст. 1
ГПК України юридичним та фізичним
особам гарантовано право на звернення
до господарського суду, згідно із
встановленою підвідомчістю справ.

Відповідно до пункту 3 ст. 6 Закону
України "Про судоустрій України" ніхто
не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом. Угоди про
відмову у зверненні за захистом до суду
є недійсними.

Таким чином, доводи відповідача про
припинення провадження у справі на
підставі того, що даний спір повинен
розглядатись тільки третейським судом,
прямо порушує норми Конституції
України.

З урахуванням наведеного, за наявності
спірних правовідносин суд не вправі
відмовити особі в розгляді позовної
заяви, якщо з матеріалів справи
вбачається, що даний спір підвідомчий
господарському суду.

Суд приймає до уваги, що сам факт
наявності заборгованості відповідачем
не оспорюється і ним не наведено
доводів та не надано жодних доказів,
які б могли бути підставою для
звільнення його від обов'язку щодо
оплати отриманого товару.

Додатково, суд вважає необхідним
відзначити, що аналіз обставин справи
дає підстави для висновку про
невідповідність поведінки відповідача
у спірних відносинах загальним засадам
цивільного законодавства, зокрема
принципам справедливості та
добросовісності, які передбачають
відповідність поведінки суб'єктів
пануючим у суспільстві
морально-етичним і моральним нормам;
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці.

Всі вищевказані доводи відповідача
явно спрямовані на ухилення від
обов'язку оплатити товар, отриманий
від позивача вже більше ніж півтора
року назад, і свідчать про його
недобросовісність як учасника
господарських правовідносин.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, позивачем доведено, а
відповідачем не спростовано
обґрунтованість та правомірність
заявлених вимог.

Отже, з підстав зазначених вище, суд
знаходить позовні вимоги про стягнення
з відповідача 77061,70 грн. основного
боргу, 6295,52 грн. пені та 1346,48 грн. - 3%
річних обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача оскільки
спір виник внаслідок його неправильних
дій.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного
підприємства «Фірма НВ» (м.Запоріжжя)
до Комунального підприємства
«Водоканал» (м.Запоріжжя) задовольнити
в повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства
«Водоканал» (69002, м. Запоріжжя, вул.
Артема, 61; ; р/р 0001 в
АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849) на
користь Приватного підприємства
«Фірма НВ» (69095, м. Запоріжжя, вул. Героїв
Сталінграда, 4, ;
розрахункові рахунки в установах банку
не відомі) 77061 (сімдесят сім тисяч
шістдесят одна) грн. 70 коп. основного
боргу, 6295 (шість тисяч двісті дев'яносто
п'ять) грн. 52 коп. пені, 1346 (одна тисяча
триста сорок шість) грн. 48 коп. - 3% річних
та 1720 (одна тисяча сімсот двадцять) грн.
50 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 04.03.2014 р.