ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 лютого 2014 р. Справа №
903/51/14

за позовом державного комунального
підприємства "Луцьктепло", м. Луцьк

до відповідача житлово-комунального
підприємства №2, м. Луцьк

про тлумачення змісту правочину

Суддя Вороняк А.С.

при секретарі судового засідання
Чорному С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Наумчук В.А., довіреність
№27/08 від 08.01.2014р.;

від відповідача: Титаренко О.С.,
довіреність б/н від 27.01.2014р.

Відповідно до ст.20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК
України роз'яснено процесуальні права
та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу від
представників сторін не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: державне комунальне
підприємство "Луцьктепло" звернулось з
позовом до житлово-комунального
підприємства №2 про тлумачення змісту
правочину, з врахуванням заяви про
зміну предмету позову №671/08 від 11.02.2014р.
просять суд, розтлумачити умови п.п. 1.1,
3.1.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.7 договору № 71 про надання
послуг з технічного обслуговування та
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків від
01.09.2010 року, укладеного між державним
комунальним підприємством "Луцьктепло"
та житлово-комунальним підприємством
№ 2, шляхом встановлення наступного:

"Відповідно до п. 1.1 Договору вартість
послуг, які є предметом даного
Договору, наведена у Додатку №1.

Підстави та порядок зміни вартості
послуг з технічного обслуговування та
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків
передбачені пунктом 4.7 Договору.

Відповідно до пункту 3.1.2. Договору
Замовник зобов'язаний оплатити надані
послуги на підставі актів наданих
послуг, складених за формою, погодженою
сторонами у Додатку №3 до Договору.

Умови пунктів 4.1, 4.2, та 4.3 Договору не
змінюють погоджену сторонами вартість
послуг, а лише регламентують порядок
здійснення розрахунків Замовником за
надані послуги, відповідно до якого
розмір щомісячного платежу на користь
Виконавця не перевищує фактичної
оплати споживачами послуг з технічного
обслуговування та поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків".

Відповідач згідно поданого
супровідного листа від 25.02.2014р.
(вх.№01-29/1894/14 від 25.02.2014р.), надав суду
письмові пояснення від 25.02.2014р. згідно
яких відповідач зазначає, що
Житлово-комунальне підприємство №2
вважає, що зміст та умови пунктів 1.1, 3.1.2,
4.1, 4.2, 4.3, 4.7 Договору №71 на надання
послуг з технічного обслуговування та
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків від
01.09.2010 року, які просить розтлумачити
позивач, викладені в Договорі чітко,
ясно та цілком є зрозумілими, саме тому
на даний час не має жодної потреби в
роз'ясненнях, тлумаченнях стосовно
очевидних та однозначних положень
останніх, також позивачем не надано
доказів існування спору між сторонами
щодо положень Договору, відмова
відповідача від оплати за нібито
надані послуги позивачем, не свідчить
про існування спору, щодо неоднакового
розуміння пунктів Договору, оскільки
ЖКП №2 надало лише припущення стосовно
того, що позивач міг (чи повинен був)
надавати Акти в тій чи іншій сумі, але
не ставилось підсумнів обов'язок ЖКП №2
оплачувати за надані послуги на
підставі актів наданих послуг, також
відсутні будь-які докази щодо різного
уявлення сторонами волевиявлення при
укладені спірного договору, враховуючи
те, що тлумачення договору можливе лише
до початку виконання сторонами його
умов, просять суд відмовити в
задоволені позову.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 23.01.2014р. було
порушено провадження у справі, а справу
призначено до розгляду на 12.02.2014р. та
зобов'язано сторін надати суду ряд
документів, необхідних для
об'єктивного розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 12.02.2014р. судом
оголошено перерву до 19.02.2014р. для
подання відповідачем письмових
пояснень згідно заяви про зміну
предмету позову, виконання позивачем
повністю вимог ухвали суду від 23.01.2014р.

В судовому засіданні 19.02.2014р. судом
оголошено перерву до 26.02.2014р. у зв'язку з
викликом повноважного представника
департаменту житлово-комунального
господарства Луцької міської ради, для
надання останнім письмових пояснень
про знані їм відомості та обставини у
справі, для повного з'ясування обставин
справи та об'єктивного її вирішення.

В судовому засіданні 26.02.2014р.
представник департаменту
житлово-комунального господарства
Луцької міської ради зазначив, що
договір написано чітко, зрозуміло та
виконується сторонами, тому підстав
для задоволення позову немає.

В судовому засіданні 26.02.2014р.
представником відповідача подано
заяву про застосування строків
позовної давності, оскільки Договір №71
на надання послуг з технічного
обслуговування та поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків
укладений 01.09.2010р., тому строк до
звернення у позивача на думку
відповідача почався 01.09.2010р., а згідно
ч.3 ст.267 ЦК України даний строк
позовної давності сплинув 01.09.2013р. тому
просить застосувати позовну давність
та відмовити у позові.

В судовому засіданні 26.02.2014р. судом
оголошено перерву до 27.02.2014р. для
надання можливості представнику
позивача ознайомитись з матеріалами
справи, зокрема з поясненнями ЖКП №2
від 25.02.2014р. та заявою про застосування
строків позовної давності від 26.02.2014р.
та надання останнім письмових
пояснень.

27.02.2014р. через канцелярію суду від
позивача поступили пояснення
(вх.№01-29/1992/14) в яких позивач зазначив,
що підставою для пред'явлення позову
стало саме різне розуміння сторонами
окремих умов договору №71 від 01.09.2010р.,
що стверджується листом відповідача
від 02.01.2014р. №01-08/2 та відзивом на
позовну заяву від 04.02.2014р. №01-08/64 в яких
відповідач по іншому трактує умови
договору, відповідно і строк позовної
давності слід обчислювати з 13.01.2014р.
(дата отримання позивачем листа №01-08/2).

В судовому засіданні 27.02.2014р.
представник позивача позов підтримав,
вимоги просив задовольнити.

В судовому засіданні 27.02.2014р.
представник відповідача просить
відмовити в задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

встановив:

Згідно рішення Луцької міської ради
від 26.08.2010р. №536-1 ДКП «Луцьктепло» мало
розпочати надання послуг з технічного
обслуговування і поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання окремо по кожному з
будинків, обслуговування яких
здійснюють ЖКП №2 та ЖКП №3 з 1 вересня
2010р. (а.с.91).

01.09.2010р. між Житлово-комунальним
підприємством №2 (надалі - Замовник) та
Державним комунальним підприємством
«Луцьктепло» (надалі - Виконавець)
укладено договір №71 на надання послуг
з технічного обслуговування та
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків
(надалі - Договір) (а.с.16-17).

Згідно п.1.1 Договору предметом є
надання Виконавцем послуг з технічного
обслуговування та поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання загального
користування житлових будинків,
перелік яких та вартість послуг
наведені в додатку 1 до Договору.

Пунктом 3.1.2 Договору передбачено, що
оплачувати надані Виконавцем послуги
на підставі актів наданих послуг
(додаток 3) та в межах затвердженої
складової тарифу і в порядку,
передбаченому цим Договором.

Згідно п.4.1 Договору розрахунок за
надані послуги з технічного
обслуговування та поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
центрального опалення та гарячого
водопостачання проводиться Замовником
в сумі, що не перевищує фактичну оплату
споживачами послуг з обслуговування і
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
центрального опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків (в
межах складової тарифу, затвердженої
рішенням виконавчого комітету Луцької
міської ради).

Пунктом 4.2 Договору вказує, що
розрахунковий період по цьому Договору
- календарний місяць.

Пунктом 4.3 Замовник оплачує послуги та
роботи в сумі, що не перевищує
фактичної оплати споживачами цих
послуг, у безготівковій формі через
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Місцевий
обчислювальний центр» щомісячно в
розмірі, що складає долю (відсоток)
технічного обслуговування та
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
центрального опалення та гарячого
водопостачання в тарифі на послугу з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій по кожному
будинку окремо згідно з додатком 4. Доля
(відсоток) розраховується із платежів
сплачених населенням.

Пунктом 4.7 Договору передбачено, що у
разі необхідності зміни вартості
послуг з технічного обслуговування та
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
центрального опалення та гарячого
водопостачання житлових будинків
пропозиції Виконавця щодо зміни
вартості послуг чи робіт розглядаються
Замовником протягом десяти робочих
днів та подаються зі своїми
зауваженнями на розгляд виконавчого
комітету Луцької міської ради для
затвердження нового тарифу на послуги
з утримання будинку та прибудинкової
території.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги про тлумачення умов п.п. 1.1, 3.1.2,
4.1, 4.2, 4.3, 4.7 Договору №71 від 01.09.2010р. до
задоволення не підлягають у зв'язку з
наступним.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
унормовано, що підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з пунктом 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Визначальною ознакою договору є мета
його укладення. Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до приписів статті 637
ЦК України тлумачення умов договору
здійснюється відповідно до статті 213
цього Кодексу, у разі тлумачення умов
договору можуть враховуватися також
типові умови (типові договори), навіть
якщо в договорі немає посилання на ці
умови.

За приписами ЦК України тлумачення
правочину, може здійснюватися як
сторонами, так і на вимогу однієї із
сторін судом.

Пунктом 3 статті 213 ЦК України
визначено, що при тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

У відповідності до приписів п. 4 ст. 213 ЦК
України, якщо за правилами,
встановленими частиною третьою цієї
статті, немає можливості визначити
справжню волю особи, яка вчинила
правочин, до уваги беруться мета
правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Підставою для тлумачення судом угоди є
наявність спору між сторонами угоди
щодо її змісту, невизначеність і
незрозумілість буквального значення
слів, понять і термінів тексту всієї
угоди або її частини, що не дає змогу
з'ясувати дійсним зміст угоди або її
частини, а волевиявлення сторони
правочину не дозволяє однозначно
встановити її намір, тлумачення не може
створювати, а лише роз'яснює існуючі
умови угоди.

Тобто, у розумінні наведених приписів,
на вимогу однієї або двох сторін
договору суд може постановити рішення
про тлумачення змісту цього договору
без зміни його умов. При цьому, зважаючи
на те, що метою тлумачення правочину є
з'ясування змісту його окремих частин,
який складає права та обов'язки сторін,
тлумачення слід розуміти як спосіб
можливості виконання сторонами умов
правочину, тому тлумачення договору
можливе до початку виконання сторонами
його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню
підлягає зміст угоди або її частина у
способи, встановлені ст. 213 ЦК України,
тобто, тлумаченням правочину є
встановлення його змісту відповідно до
волевиявлення сторін при його
укладенні, усунення незрозумілостей та
суперечностей у трактуванні його
положень.

Дослідивши усі обставини справи, суд
встановив відсутність в п.п. 1.1, 3.1.2, 4.1,
4.2, 4.3, 4.7 Договору №71 від 01.09.2010р.,
укладеного між ЖКП №2 та ДКП
«Луцьктепло» незрозумілих слів,
понять, термінів, які не дають змоги
з'ясувати дійсні наміри сторін при
підписанні договору, що є необхідною
умовою для тлумачення правочину
відповідно до статті 213 Цивільного
кодексу України, крім того Договір №71
від 01.09.2010р. сторонами виконується
більше трьох років.

Водночас, як вбачається з прохальної
частини позовної заяви позивач просить
не розтлумачити умови договору, а
фактично, внести зміни до п.3.1.2
Договору, шляхом виключення частини
слів даного пункту Договору, а саме «та
в межах затвердженої складової тарифу
і в порядку, передбаченому цим
Договором» та встановити, що умови
пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Договору не змінюють
погоджену сторонами вартість послуг, а
лише регламентують порядок здійснення
розрахунків.

З чого суд дійшов висновку, що заявлена
позивачем вимога спрямована не на
тлумачення змісту укладеного між
сторонами договору, а на спробу
внесення змін до Договору №71 в частині
зобов'язань Замовника щодо меж оплати
за надані Виконавцем послуги, що
суперечить законодавчо визначеним
правилам тлумачення змісту правочину.

Пунктом 3 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році" передбачено, що
тлумачення змісту правочину
господарським судом можливе за
наявності спору, тобто коли сторони
мають різне уявлення щодо свого
волевиявлення або волевиявлення іншої
сторони (сторін) правочину.

Відповідачу згідно поданого
письмового пояснення умови Договору
№71 від 01.09.2010р. зрозумілі та не
потребують тлумачення (а.с.108-109).

Пояснення позивача щодо існування між
сторонами спору з приводу різного
тлумачення позивачем та відповідачем
п. 3.1.2. Договору №71, згідно листа ЖКП №2
від 02.01.2014р.(а.с.25-28), суд не бере до уваги,
враховуючи при цьому приписи ст.ст.
626-629, 637 ЦК України, та те що сторони
чітко висловили своє волевиявлення
щодо предмету договору, його змісту та
умов, зокрема, щодо обов`язків
Замовника, порядку розрахунків та
підстав, з якими пов'язане таке
виконання, при цьому позивач свідомо
погоджувався з його умовами та
відповідно, усвідомлював настання
певних правових ризиків, пов'язаних з
його виконанням, оскільки Договір №71
від 01.09.2010р. підписаний між сторонами та
скріплений відповідними печатками
сторін.

Також суд зазначає, що питання вартості
наданих послуг, підстава та порядок
розрахунків, які визначили сторони
умовами Договору №71 від 01.09.2010р. має
досліджуватись при вирішенні
майнового спору щодо стягнення ДКП
«Луцьктепло» з ЖКП №2 заборгованості
за надані Виконавцем послуги з
технічного обслуговування та
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
централізованого опалення та гарячого
водопостачання загального
користування житлових будинків, якщо
такий спір буде вирішуватись в
судовому порядку.

Щодо заяви від 26.02.2014р., що подана
представником відповідача про
застосування строку позовної давності
необхідно зазначити наступне.

Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч.1,2 п. 2.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищенаведене, в задоволені
заяви від 26.02.2014р. про застосування
строку позовної давності слід
відмовити оскільки право, охоронюваний
законом інтерес позивача не порушені.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. При цьому вимоги,
що пред'являються до доказів, визначені
ст.34 ГПК України, відповідно до якої,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи
до уваги наявні в матеріалах справи
документи, докази та пояснення сторін,
господарський суд, оцінюючи подані
сторонами докази за своїм
переконанням, що ґрунтується на
всебічному й об'єктивному розгляді в
судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов до висновку, що право чи інтерес
позивача не порушені, суд відмовляє в
позові з підстав необґрунтованості
позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України при відмові в позові
покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,-

в и р і ш и в:

У позові державного комунального
підприємства "Луцьктепло" до
житлово-комунального підприємства №2
про тлумачення змісту правочину -
відмовити.

Рішення господарського суду, у
відповідності до ст.85 ГПК України,
набирає законної сили після закінчення
10-денного строку з дня його прийняття, а
у разі, якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, воно набирає законної
сили після закінчення 10-денного строку
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повний текст рішення складено

03.03.14

Суддя
А. С. Вороняк