ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.02.2014
Справа № 905/489/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.
Донецьк

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Шахта ім. О.Ф.
Засядька», м. Донецьк

про стягнення 383044,26грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Бєльських С.С. - за
довіреністю;

від відповідача: Пропастін В.М. - за
довіреністю;

По справі була оголошена перерва
з 11.02.2014р. на 20.02.2014р. на 09год. 20хвил.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Публічним акціонерним
товариством «ДТЕК Донецькобленерго»,
м.Донецьк, до Публічного акціонерного
товариства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», м.
Донецьк про стягнення заборгованості в
сумі 377942,93грн., 3% річних в сумі в сумі
2402,46грн., інфляційних витрат в сумі
1765,86грн. та пені в сумі 933,01грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що відповідно
до умов укладеного договору оренди
№415/А від 31.03.2005р. відповідач взяв на
себе зобов'язання щодо здійснення
оплати за оренду та технічне
обслуговування устаткування
підстанцій, однак у встановлений строк
та належним чином його не виконав, у
результаті чого за відповідачем
утворилася заборгованість по орендній
платі в сумі 377942,93грн., що стало
підставою для нарахування 3% річних в
сумі в сумі 2402,46грн., інфляційних витрат
в сумі 1765,86грн. та пені в сумі 933,01грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
№1/Юр від 10.02.2014р. позов на суму 383044,26грн.
визнав повністю.

За клопотанням представників сторін
справа слухалась без фіксації судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України (від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 18 Закону України "Про
мови в Український РСР" (від 28 жовтня
1989р. N8312) та усним клопотанням
представників сторін, справа
розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд встановив :

30 березня 2005р. між Відкритим
акціонерним товариством
«Донецькобленерго» (Орендодавець) в
особі директора Кіровських
електричних мереж та Орендним
підприємством «Шахта ім. О.Ф. Засядька»
(Орендар) був укладений договір №415/А,
за умовами якого Орендодавець
зобов'язався передати Орендареві, а
Орендар зобов'язався прийняти в
строкове платне користування
обладнання та зобов'язався сплачувати
Орендодавцеві орендну плату та
технічне обслуговування на умовах,
обумовлених статтями даного договору.

Перелік переданого в оренду
устаткування підстанції «Засядько-110»
та ПС «Магістральна-110» зазначені в
п.2.1.1. договору.

За умовами п.3.1. договору устаткування
повинно бути передано Орендодавцем
Орендареві протягом 10 календарних днів
з моменту набрання чинності цього
договору. Передача-приймання
устаткування в оренду здійснюється
сторонами по акту
приймання-передачі(п.3.2. договору).

Відповідно до п.4.2. договору строк
оренди рахується з дати прийняття
устаткування по акту
приймання-передачі. Договір діє до
01.04.2006р.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що
розмір орендної плати складає 102484,15грн.
за обумовлений в договорі строк з
урахуванням ПДВ. Відповідно до п.5.2.
договору орендна плата за перший
місяць складає 8540,35грн., в т.ч. ПДВ, за
кожний наступний місяць визначається
шляхом корекції орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за поточний місяць

Згідно п.5.3. договору орендна плата
сплачується щомісячно в безготівкову
порядку на поточний рахунок
Орендодавця в строк до 28 числа місяця
наступного за розрахунковим з
урахуванням її індексації.

Розмір орендної плати може бути
переглянуто за згодою сторін, про що
складається додаткова угода(п.5.4.
договору).

Відповідно до п.7.3. договору оплата
оренди та робіт по технічному
обслуговуванню здійснюється
щомісячно та складає 97440,34грн. з ПДВ, в
тому числі оренда 8540,35грн.з ПДВ,
техобслуговування 88899,99грн. з ПДВ.
Орендар перераховує цю суму на
розрахунковий рахунок Орендодавця не
пізніше 28 числа місяця, наступного за
розрахунковим, але не пізніше 5
банківських днів з моменту підписання
сторонами акту приймання-здачі
виконаних робіт (п.7.4. договору).

За умовами п.9.5. договору Орендар несе
відповідальність у разі порушення
строків оплати орендної плати у
вигляді пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми оплати за
кожний прострочення.

Договір під псино обома сторонами та
скріплено печатками підприємств.

Перелічене у договорі устаткування
підстанції «Засядько-110» та ПС
«Магістральна-110» було передано
Орендодавцем та прийнято Орендарем, що
підтверджується актами
приймання-передачі від 31.03.2005р.

До укладеного договору між сторонами
було укладено ряд додаткових угод,
відповідно до яких сторонами були
внесені зміни до розміру орендної
плати та строку дії договору оренди.
Так, відповідно до додаткової угоди №3
від 30.09.2007р. п. 5.2. договору сторони
виклали в наступній редакції: « 5.2.
орендна плата за перший місяць дії
додаткової угоди складає 11300,00грн. з ПДВ
і за кожний наступний місяць
визначається шляхом корекції орендної
плати за попередній місяць на індекс
інфляції за поточний місяць».

Пункт 7.3. сторони виклали в наступній
редакції: «сплата оренди та робіт по
технічному обслуговуванню
здійснюється щомісячно та складає
126000,00грн. з ПДВ, в тому числі оренда за
перший місяць додаткової угоди
11300,00грн.з ПДВ, техобслуговування
114700,00грн. з ПДВ. Розмір орендної плати
за наступні місяці визначається шляхом
корекції орендної плати за попередній
місяць на індекс інфляції за поточний
місяць.

Відповідно до укладених додаткових
угод строк дії договору оренди
неодноразово продовжувався та згідно
останньої угоди №8 від 17.12.2012р. строк
дії договору оренди було продовжено до
31.12.2013р.

Відповідно до нової редакції статуту
ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у
результаті проведення державної
реєстрації змін до Статут, які
пов'язані із набранням чинності Закону
України «Про акціонерні товариства»
№514-VІ від 17.09.2008р. змінено найменування
з Відкритого акціонерного товариства
«Донецькобленерго» на Публічне
акціонерне товариство
«Донецькобленерго», Публічне
акціонерне товариство
«Донецькобленерго» перейменоване у
Публічне акціонерне товариство «ДТЕК
Донецькобленерго».

Відповідно до нової редакції статуту
ПАТ Шахта ім. О.Ф. Засядька» Публічне
акціонерне товариство «Шахта ім.О.Ф.
Засядька» засновано у процесі
приватизації державного майна
Орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф.
Засядька» на підстав наказу Фонду
державного майна України від 19.05.2011р.
№744.

У період з серпня 2013р. по жовтень 2013р.
позивачем були надані послуги з оренди
устаткування та його технічного
обслуговування а відповідачем
прийняті ці послуги всього на загальну
суму 377942,93грн., що підтверджується
підписаними між сторонами актами
виконаних робіт та виставленими
позивачем до оплати рахунками.

За розрахунком позивача, у зв'язку із
невиконанням відповідачем умов
договору за останнім утворилася
заборгованість за період з серпня 2013р.
по жовтень 2013р., яка на момент звернення
до суду із позовом складає 377942,93грн, що
стало підставою для нарахування 3%
річних в сумі в сумі 2402,46грн.,
інфляційних витрат в сумі 1765,86грн. та
пені в сумі 933,01грн

Заборгованість в сумі 377942,93грн.
підтверджується наданою позивачем
довідкою за підписом головного
бухгалтера підприємства.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню повністю з огляду на
наступне.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд, відповідно
до приписів частини 1 ст.12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного
кодексу України та ст.173
Господарського кодексу України ,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною першою статті 193
Господарського Кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Відповідно до приписів ч.1 ст.202 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

Статтею 526 Цивільного кодексу України,
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК
України зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст.599 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до вимог статті 610
Цивільного кодексу України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (стаття 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно приписів статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог передбачених
частиною 7 ст.179 ГК України господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами

Згідно положень статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Статтею 283 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності. До відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762
Цивільного кодексу України та частини
третьої статті 285 Господарського
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного
кодексу України встановлено, що плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Норми закону відповідає
умовам п.7.4 договору, відповідно до
якого суму за оренду та технічне
обслуговування устаткування позивач
перераховує не пізніше 28 числа місяця
наступного за розрахунковим.

Отже, встановивши факт невиконання
відповідачем зобов'язання по
своєчасному і в повному обсязі по
внесенню орендної плати та плати за
технічне обслуговування устаткування,
господарський суд дійшов ґрунтовного
висновку про стягнення заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач свої зобов'язання за
договором №514/А від 31.03.2005р. належним
чином не виконав, суму оренди та
технічного обслуговування
устаткування за період з серпня 2013р. по
жовтень 2013р. у розмірі 377942,93грн.
відповідач не сплатив, у зв'язку із чим
за останнім утворилася заборгованість
в сумі 377942,93грн., що підтверджується
матеріалами справи.

Будь-яких документів у підтвердження
відсутності заборгованості
відповідачем надано не було, крім того
суму боргу у розмірі 377942,93грн.
відповідач повністю визнав у відзиві
на позовну заяву, таким чином вимоги
позивача про стягнення заборгованості
за оренду та технічне обслуговування
устаткування у розмірі 377942,93грн. є
доведеними, обґрунтованими
матеріалами справи, а також такими, що
підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
2402,46грн. та інфляційних витрат в сумі
1765,86грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 ст.625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитору зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача щодо
застосування до відповідача
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання у вигляді
стягнення нарахованого індексу
інфляції на суму боргу в розмірі
1765,86грн., 3% річних за прострочення
виконання грошових зобов'язань в сумі
42402,46грн. є обґрунтованими, арифметично
вірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення пені в сумі 933,01грн. на
підставі умов п.9.5 договору оренди суд
зазначає наступне:

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України порушення
зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Аналогічне положення міститься у ст.611
ЦК України, відповідно до якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі
-сплата неустойки, що узгоджується із
ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України.
Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст.216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст.218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Перевіривши розрахунок пені суд дійшов
висновку, що він є арифметично вірним,
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню в сумі 933,01грн.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
позивачем належним чином доведено
вимоги, які викладено ним у позовній
заяви, а відповідачем їх визнано.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.. 43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги належним чином
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно приписів ст.49
ГПК України

На підставі вимог передбачених ст.129
Конституції України, ст.ст. 11-16, 202, 509, 530,
546, 549, 598, 599, 550, 610-612, 625-627, 629, 759, 761, 762
Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 67,
173, 174, 179, 193, 216-218, 230, 283, 285 Господарського
кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2,
4-2, 4-3, 4-6, 12, 20, 22, 28, 32-34, 36, 49, 75, 77, 82-85 ГПК
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго», м.
Донецьк до Публічного акціонерного
товариства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», м.
Донецьк про стягнення заборгованості в
сумі 377942,93грн., 3% річних в сумі в сумі
2402,46грн., інфляційних витрат в сумі
1765,86грн. та пені в сумі 933,01грн.,
задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Шахта ім. О.Ф. Засядька»
(83054, м. Донецьк, пр-т Засядька, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» (84601, м. Горлівка, пр-т
Леніна, 11, )
заборгованість в сумі 377942,93грн., 3%
річних в сумі в сумі 2402,46грн.,
інфляційні витрати в сумі 1765,86грн., пеню
в сумі 933,01грн. та витрати по сплаті
судового збору в сумі 7660,89грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 21.02.2014р.

Суддя
С.В. Тоцький