РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"18" лютого 2014 р.
Справа №903/955/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

суддя
Гудак А.В.

суддя
Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - підприємця,

ОСОБА_2 - представника за довіреністю
від 21.08.2013р.

від відповідача: Пилипчук І.Ю. -
представника за довіреністю від
16.03.2012р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду
Волинської області від 19.11.2013р.

у справі №903/955/13 (суддя Черняк Л.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "КРЕДІ
АГРІКОЛЬ БАНК"

про визнання кредитного договору
недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 19 листопада 2013
року у справі №903/955/13 відмовлено в
позові фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" про
визнання кредитного договору №059/21/08
від 24.06.2008р. недійсним.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, фізична особа - підприємць
ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить вказане рішення
скасувати та прийняти нове, яким
задоволити позовні вимоги.

Мотивуючи апеляційну скаргу,
позивач зазначає, зокрема, наступне:

- він, під впливом злочинної групи
ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 мав
волевиявлення укласти з АТ «Індекс
Банк» договір про відкриття
персонального рахунку, а не кредитний
договір. Висновок місцевого суду про
те, що його волевиявлення на укладення
кредитного договору було вільним
суперечить обставинам, встановленим
вироком суду;

- місцевий суд не розглядав питання
щодо відповідності кредитного
договору вимогам закону, зокрема ч.1
ст.626 ЦК України, оскільки істотна умова
кредитного договору, п.3.1, забезпечення
зобов`язань позичальником шляхом
укладення договору застави,
виконувалась не стороною кредитного
договору ОСОБА_1, а ПП «Гравіс-Плюс», до
якого ОСОБА_1 ніякого відношення не мав.
Наголошує, що вироком Луцького
міськрайонного суду встановлено, що
ОСОБА_8, діючи згідно розробленого
єдиного злочинного плану, від імені
ОСОБА_1 підробив та надав завідомо
неправдиву інформацію в АТ «Індекс
Банк» з метою одержання кредиту;

- судом першої інстанції в оскарженому
рішенні вказано, що згідно оборотної
відомості та меморіальних ордерів
ОСОБА_1 неодноразово здійснював
погашення кредиту та відсотків, однак
місцевим судом не досліджувалися
платіжні доручення ОСОБА_1 про
перерахування коштів з поточного
рахунку НОМЕР_1 на рахунок для обліку
нарахованих відсотків за користування
кредитом НОМЕР_2. З врахуванням
наведеного, на думку скаржника,
вбачається невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам справи
про те, що ОСОБА_1 неодноразово
здійснював погашення кредиту та
відсотків;

- згідно вироку Луцького
міськрайонного суду ОСОБА_1 вважав, що
ставлячи підпис на договорі, від
підписує договір про відкриття
персонального рахунку в АТ «Індекс
Банк». Тому, на думку скаржника, з
наведеного вище є очевидною помилка
ОСОБА_1 щодо предмета договору, який він
підписує. Скаржник наголошує, що якби
він знав, що підписує кредитний
договір, то не робив би цього.

Представник ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»
у письмовому відзиві №52100-210 від 18.02.2014р.
заперечив проти доводів та вимог
апеляційної скарги, вважаючи рішення
господарського суду Волинської
області від 19.11.2013р. у даній справі
законним та обгрунтованим, тому
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
надали пояснення в обґрунтування своєї
правової позиції. Вважають рішення
господарського суду Волинської
області від 19.11.2013р. у справі №903/955/13
незаконним та необґрунтованим, у
зв'язку з чим просять його скасувати, а
апеляційну скаргу - задоволити.

Представник відповідача заперечила
проти доводів апеляційної скарги та
надала пояснення на обгрунтування
своєї позиції. Вважає, що рішення
господарського суду Волинської
області від 19.11.2013р. у справі №903/955/13 є
цілком законним та таким, що прийняте з
дотриманням норм чинного
законодавства, а тому просить дане
рішення залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши повноту
з`ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
відповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
19.06.2008р. між філією "Волинська дирекція
"Акціонерного товариства "Індекс-Банк"
та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір
№430-р, згідно якого Банк відкриває
клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 в
національній валюті відповідно до
Інструкції "Про відкриття банками
рахунків у національній та іноземній
валюті" та здійснює його
розрахунково-касове обслуговування.
Даний договір підписаний сторонами та
скріплений печатками (а.с. 75-76).

24.06.2008р. між Акціонерним товариством
"Індустріально-експортний банк" (надалі
Банк) та фізичною особою-підприємцем -
ОСОБА_1 (позичальник) укладено
кредитний договір №059/21/08 (надалі -
кредитний договір). Відповідно до п.1.1
кредитного договору банк відкриває
позичальнику відновлювальну кредитну
лінію в розмірі 485000 грн., строк дії
кредитного договору до 23.06.2009 року.
Даний договір підписаний сторонами та
скріплений печатками (а.с. 6-10, 137-139).

Строк функціонування кредитної лінії -
з 24.06.2008р. по 23.06.2009р. (п.1.2 договору),
призначення кредиту - поповнення
обігових коштів (п.1.3 договору).

Згідно п.1.4 договору відсоткова ставка -
21% річних.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору банк
зобов"язується відкрити позичковий
рахунок НОМЕР_2 та для обліку
нарахованих відсотків за користування
кредитом відкрити рахунок нарахованих
відсотків НОМЕР_2 в філії "Волинська
дирекція" АТ "Індекс-банк", МФО 303633.
Надати позичальнику кредит при
наявності у банку вільних коштів та
письмового запиту про його надання та
при виконанні позичальником умов
згідно п.п.1.3 та 3.1 даного договору.
Кредит може бути наданий наступними
шляхами:

- шляхом перерахування грошових коштів
з позичкового рахунку за реквізитами
контрактів та/або договорів, які надані
позичальником;

- шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок позичальника в
національній валюті НОМЕР_1 в філії
"Волинська дирекція" АТ "Індекс-банк",
МФО 303633 в межах суми, вказаної в п.1.1
цього договору.

Пунктом 2.9 договору встановлено, що
позичальник зобов'язується щомісячно,
не пізніше останнього робочого дня
поточного місяця, та разом з повним
погашенням кредиту, погашати відсотки
за користування кредитом, шляхом
перерахування грошових коштів у валюті
кредиту на рахунок НОМЕР_2 та
сплачувати плату за обслуговування
кредитної лінії в розмірі 0,00192 відсотки
за кожен день від невикористаної суми
кредитної лінії, шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок НОМЕР_3 в
національній валюті України.

Як передбачено п.2.10 договору,
позичальник зобов"язаний забезпечити
повне погашення кредиту, відсотків за
кредитом та плати за обслуговування
кредитної лінії в строки, обумовлені
п.1.2 та п.1.6 даного договору. Погашати
кредит шляхом перерахування грошових
коштів на рахунок НОМЕР_2 в філії
"Волинська дирекція" АТ "Індекс-банк",
МФО 303633.

Згідно підпунктів в), г) п.2.14 договору
позичальник зобов"язаний на строк дії
цього договору без узгодження з банком,
зокрема, до моменту виконання всіх його
умов здійснювати усі розрахунки за
своєю господарською діяльністю
виключно за поточним рахунком в
національній валюті НОМЕР_1 в філії
"Волинська дирекція" АТ "Індекс-банк",
МФО 303633; забезпечити переведення
грошових надходжень від проведення
господарської діяльності (реалізації
продукції, товарів, робіт, послуг тощо)
на поточний рахунок позичальника
НОМЕР_1, відкритий в філії "Волинська
дирекція" АТ "Індекс-банк".

Згідно вироку Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05.06.2013р. у
кримінальній справі №0308/11530/12: ОСОБА_9,
працюючого інженером ПП
"Волиньгранпостач" визнано винним у
вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.28
ч.3-222 ч.2, 358 ч.2, 28 ч.2-358 ч.3 КК України ;
ОСОБА_7 - директора ПП "Багіра" визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст.ст. 28 ч.3-222 ч.2 КК
України; ОСОБА_8 - аналітика ТзОВ
"Золотек" визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.3-222 ч.2
358 ч.2, 28 ч. 2-358 ч.3 КК України. ОСОБА_1
проходив свідком по згаданій справі.
Згідно пояснень ОСОБА_1, даних у
судовому засіданні по кримінальній
справі, до нього зателефонував сусід
ОСОБА_10 та повідомив, що якісь люди
шукають приватних підприємців для
відкриття рахунків у банку, тому він
вирішив допомогти, грошей за це не
отримував. Свої документи передав
ОСОБА_11 У 2008р. приїхав в банк, де був
ОСОБА_8, там і підписав документи.

Як убачається з матеріалів справи,
згідно платіжного доручення №3 від
24.06.2008р., на якому стоїть скріплений
печаткою підпис підприємця ОСОБА_1,
останній перерахував зі свого
позичкового рахунку НОМЕР_2 на рахунок
ПП "Гратіс-Плюс" 485000,00 грн. (а.с.142).

Слід зазначити, постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013р. у
справі №5004/560/11 встановленно, що
відповідно до умов кредитного
договору, зокрема п.п.2.2, підприємцю
ОСОБА_1 надано кредит, шляхом
перерахування грошових коштів в сумі
485000,00 грн. з його позичкового рахунку на
рахунок ПП Гратіс-Плюс", згідно
платіжного доручення №3 від 24.06.2008р. за
реквізитами договору №23/06-02 від
23.06.2008р., як зазначено у вказаному
платіжному дорученні, підписаному
відповідачем. Згідно розрахунків
позивача, наявних у матеріалах справи
виписок по особових рахунках,
меморіальних ордерів, відповідач на
погашення кредиту сплатив 121250,00 грн., а
також сплатив 32376,56 грн. відсотків за
користування кредитними коштами.

Згідно ч.2 ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відтак, наведене свідчить про
виконання сторонами умов договору.

16.09.2013р. підприємець ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом про визнання
недійсним укладеного 24.06.2008р. між
сторонами у справі кредитного договору
№059/21/08.

Обгрунтовуючи позов, позивач,
посилаючись на ст.ст. 203, 215, 229, 230 ЦК
України, підставами визнання недійсним
оспореного кредитного договору
зазначаючи, що вироком Луцького
міськрайонного суду по обвинуваченню
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у вчиненні
злочинів передбачених ст.ст. 190 ч.4, 209
ч.2,28 ч. 3, 358 ч. 2-3. КК України встановлено,
що весною 2008р. учасники злочинної групи
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 домовились з
приватним підприємцем ОСОБА_1 про
відкриття від його імені персонального
рахунку в АТ "Індекс Банк", в результаті
чого ОСОБА_1, якому про діяльність
організованої злочинної групи нічого
відомо не було, надав ОСОБА_8 необхідні
особисті документи. На підставі
отриманих особистих документів ОСОБА_8
діючи згідно розробленого єдиного
злочинного плану, від імені ОСОБА_1
підробив та надав завідомо неправдиву
інформацію в АТ "Індекс Банк" з метою
одержання кредиту. В цей же день на
відкритий позичковий рахунок НОМЕР_4
ОСОБА_1 були зараховані кредитні кошти
в сумі 485000, 00 грн. в результаті чого
ОСОБА_6, ОСОБА_8 та особа, матеріали
відносно якої виділено в окреме
провадження, отримали можливість
розпоряджатися ними. З наведеного
видно, що вироком по кримінальній
справі встановлено, що ОСОБА_1 мав
волевиявлення укласти з АТ "Індекс
Банк" не кредитний договір, а договір
про відкриття персонального рахунку. З
істотними умовами кредитного договору
ОСОБА_1 не був ознайомлений, оскільки
документ не читав. В забезпечення
кредитного договору ОСОБА_1 ніякого
майна не передавав, оскільки ОСОБА_8
надав банку договір застави основних
засобів №059/21/08 з підприємства ПП
"Гратіс-Плюс" (а.с. 172 кримінальної
справи) до якого відповідач ніякого
відношення не мав. Про укладення
договору поруки №1 (а.с. 4-10 кримінальної
справи) між банком та ТзОВ "Агровіта"
ОСОБА_1 також нічого не відомо. Кошти за
кредитним договором №059/21/08 в сумі 485000,00
грн. отримали ОСОБА_6, ОСОБА_8 Позивач не
сплачував жодних коштів за кредитним
договором. Таким чином ОСОБА_1 не
мав волевиявлення укладати кредитний
договір.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Волинської
області від 19.11.2013р. у даній справі
відмовлено у задоволені позову про
визнання кредитного договору №059/21/08
від 24.06.2008р. недійсним.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, про
відмову у позові, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1 - 5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

В силу ч.2 ст.4-3 ГПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

За змістом позовної заяви, підставами
позову позивач, посилаючись, зокрема,
на ст.229, ст.230 ЦК України вказав, що він,
підписуючи кредитний договір, вважав,
що підписує договір про відкриття
персонального рахунку в АТ «Індекс
Банк». Разом з тим, зазначив, що при
підписанні договору мала місце помилка
та його було введено в оману злочинною
групою, учасники якої, згідно вироку
Луцького міськрайонного суду, визнані
винними у вчиненні інкримінованих їм
злочинів.

Пункт 2.5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26 грудня 2011 року, визначає, що
будь-які подані учасниками процесу
докази (в тому числі, зокрема, й
стосовно інформації у мережі Інтернет)
підлягають оцінці судом на предмет
належності і допустимості. Вирішуючи
питання щодо доказів, господарські
суди повинні враховувати інститут
допустимості засобів доказування,
згідно з яким обставини справи, що
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Предметом доказування у даній справі,
враховуючи зміст позовних вимог, є
встановлення факту помилки та обману
при укладанні кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов`язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

У відповідності до ч.1 ст.230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Згідно абз.4 п.2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№11 від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до абз.5 п.2.10, п.3.3 вказаної
постанови, у силу припису статті 204 ЦК
України правомірність правочину
презюмується. Отже, обов'язок доведення
наявності обставин, з якими закон
пов'язує визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).
У господарських відносинах правочин
(договір), як правило, вчиняється шляхом
складання документа (документів), що
визначає (визначають) його зміст і
підписується безпосередньо особою, від
імені якої він вчинений, або іншою
особою, яка діє в силу повноважень,
заснованих, зокрема, на законі,
довіреності, установчих документах.
Для вчинення правочинів органи
юридичної особи не потребують
довіреності, якщо вони діють у межах
повноважень, наданих їм законом, іншим
нормативно-правовим актом або
установчими документами.

Згідно п. 3.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.2013 року, у вирішенні спорів
про визнання правочинів недійсними на
підставі статей 230 - 233 ЦК України,
господарські суди повинні мати на
увазі, що відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мали істотне значення для правочину
(наприклад, ненадання технічної чи
іншої документації, в якій описуються
властивості речі).

Судом встановлено, спірний кредитний
договір №23/06-02 від 23.06.2008р., так само і
платіжне доручення №3 від 24.06.2008р.,
згідно якого підприємець ОСОБА_1
(позивач у справі) перерахував 485000,00
грн. кредитних коштів ПП "Гратіс-Плюс",
підписані особисто позивачем,
відповідно, це спростовує його
твердження, що він мав волевиявлення
укласти з АТ "Індекс Банк" не кредитний
договір, а договір про відкриття
персонального рахунку.

При цьому слід зазанчити, договір №430-р
про відкриття поточного рахунку НОМЕР_1
сторонами у справі укладено 19.06.2008р.,
тобто за 4 дні до укладення кредитного
договору .

Посилання позивача на те, що він не був
ознайомлений з істотними умовами
кредитного договору, не доводять факту
помилки позичальника або відсутності
його волевиявлення при укладенні
договору, оскільки останім не доведено,
що, підписуючи договір, він не мав
можливості ознайомитися з його
умовами.

Судом встановлено, що на усіх аркушах
спірного договору стоїть підпис
підприємця ОСОБА_1, що спростовує такі
його твердження.

Таким чином, позивачем, в силу ст.33 ГПК
України, не надано суду доказів щодо
факту введення відповідачем в оману
позивача при укладенні кредитного
договору та не надано жодного доказу на
підтвердження факту укладення
кредитного договору під впливом
помилки.

З урахуванням наведеного вище, судова
колегія не вбачає підстав для
задоволення позову.

Відтак, доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими, спростовуються
наведеним вище, матеріалами справи та
не грунтуються на нормах чинного
законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
рішення господарського суду
Волинської області від 19.11.2013р. у справі
№903/955/13 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Волинської області від 19.11.2013р. у справі
№903/955/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м.Луцьк - без задоволення.

2. Справу №903/955/13 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Гудак А.В.

Суддя
Петухов М.Г.