ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.02.2014 Справа № 3/671-08

Господарський суд Сумської області у
складі судді Левченка П.І. при
секретарі судового засідання
Чепульській Ю. В., розглянувши заяву
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» в особі Сумського
регіонального відділення АТ
«Брокбізнесбанк» від 13.02.2014р. №
139/053см-004 про зміну способу виконання
рішення Господарського суду Сумської
області від 15.12.2008 року у справі № 3/671-08

За позовом: Акціонерного банку
«Брокбізнесбанк» в особі Сумської
філії Акціонерного банку
«Брокбізнесбанк», м. Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дайна», м. Суми

про звернення стягнення на заставне
майно,

за участю представників:

позивача - Пилипенка С. В.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Сумської області
15.12.2008 року було прийнято рішення у
справі № 3/671-08 про стягнення з
відповідача на користь позивача 107336
доларів США заборгованості за кредитом
та відсотками по кредиту, а також 646,52
грн. пені за прострочення кредиту за
рахунок заставленого майна, а саме:
сідлового тягача марки МАN,
напівпричепу бортового марки KRONE та
фургону малотоннажного марки Volkswagen.

Звертаючись з позовом у даній справі,
позивач реалізував своє право звернути
стягнення на предмет застави на
підставі договору застави № 22/7 від
18.02.2008 року, укладеного між сторонами, у
зв'язку з простроченням відповідачем
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Рішення суду набрало законної сили
29.12.2008 року і для його виконання
позивачеві судом виданий наказ від
29.12.2008 року № 3/671-08, який був дійсний до
пред'явлення для виконання до 29.12.2011
року.

Як зазначає позивач у своїй заяві від
13.02.2014 року про зміну способу виконання
рішення суду, 22.01.2009 року державним
виконавцем Зарічного ВДВС СМУЮ була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП № 10942394. В
ході виконання провадження все майно,
яке було предметом застави за
договором застави, було описане та
передане державним виконавцем для
реалізації торгуючій організації.
Оскільки торги з реалізації згаданого
вище майна не відбулись, за заявою
позивача про залишення за собою
нереалізованого майна боржника
(відповідача) в рахунок погашення
боргу, згідно акту державного
виконавця все майно, яке перебувало в
заставі у позивача було передано
позивачеві. Вартість цього майна - 435434,99
грн., згідно постанови державного
виконавця від 18.04.2011 року про
проведення виконавчого документа
стягувачеві (а.с. 73-74).

Постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 18.04.2011 року,
згідно якої було повернуто позивачеві
наказ № 3/671-08, виданий 29.12.2008 року
Господарським судом Сумської області,
про стягнення з відповідача на користь
позивача 107336 доларів США
заборгованості та 646,52 грн. пені за
рахунок заставленого майна, державний
виконавець виніс, керуючись статтею 50
та пунктом 8 частини першої статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження».

Отримане від державного виконавця
майно, як зазначає позивач у своїй
заяві про зміну способу виконання
рішення суду, було реалізоване ним
самостійно, але коштів від реалізації
не вистачило для повного погашення
суми заборгованості за кредитним
договором, яка підлягає стягненню з
відповідача за рахунок заставного
майна, згідно рішення суду.

З огляду на вищевикладене, позивач
вважає, що враховуючи наявність
судового рішення про стягнення
заборгованості по кредитному договору
за рахунок заставного майна, у нього
відсутні правові підстави для
звернення з позовом до суду про
стягнення залишку боргу, оскільки це
буде подвійним стягненням.

Тому позивач, посилаючись на статтю 121
ГПК України та вважаючи, що у даному
випадку є обставини, що роблять
неможливим виконання рішення суду,
просить суд змінити спосіб виконання
рішення суду у даній справі зі
стягнення з відповідача на користь
позивача 107336 доларів США
заборгованості та 646,52 грн. пені за
рахунок заставленого майна (яке він
отримав у власність за ціною 435434,99 грн.
і реалізував самостійно як своє власне
майно, але за меншою ціною) на стягнення
з відповідача на користь позивача 107336
доларів США заборгованості та 646,52 грн.
пені за рахунок грошових коштів та
іншого майна боржника.

Заява позивача про зміну способу
виконання рішення суду від 13.02.2014 року
не підлягає задоволенню у зв'язку з її
безпідставністю, необґрунтованістю та
неправомірністю.

Предметом спору у даній справі було
звернення стягнення на предмет застави
- стягнення боргу, який виник за
кредитним договором в сумі 107336 доларів
США та 646,52 грн., на підставі договору
застави № 22/7 від 18.02.2008 року за рахунок
заставленого майна, перелік якого
визначений договором застави.

Згідно рішення суду у даній справі
стягнення заборгованості за кредитом
та відсотками в сумі 107336 доларів США та
пені в сумі 646,52 грн. мало бути здійснено
і здійснювалось саме за рахунок
заставленого майна (предмету застави).

Статтею 121 ГПК України передбачено, що
при наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони
господарський суд у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може змінити спосіб та порядок
виконання рішення.

Згідно пункту 7.1.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»,
під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття
господарським судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими. Наприклад, зміна
способу виконання рішення можлива
шляхом видозмінення зазначеної у
рішенні форми (грошової чи майнової)
виконання, тобто за відсутності у
боржника присудженого позивачеві
майна в натурі або грошових коштів,
достатніх для покриття заборгованості.
Змінюючи спосіб і порядок виконання
судового рішення, суд не може змінювати
останнє по суті.

Звернувшись до суду з позовом про
звернення стягнення на заставне майно,
позивач у даному випадку реалізував
своє право на звернення стягнення на
предмет застави, згідно пункту 3.1.1
договору застави № 22/7 від 18.02.2008 року, і
саме за рахунок предмета застави
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитом і
відсотками та пеню, у зв'язку з
невиконанням відповідачем
зобов'язання, забезпеченого заставою.

Договором застави не передбачено
зобов'язання відповідача перед
позивачем повернути кредит та
сплачувати відсотки. Ці зобов'язання
передбачені кредитним договором № 22/7-ю
від 18.02.2008, укладеним між сторонами, і
виконуватися вони мають шляхом
перерахування (сплати) грошових коштів
відповідачем на відповідні рахунки
позивача.

Право позивача звернути стягнення на
предмет застави (заставлене за
договором застави № 22/7 від 18.02.2008 року
майно), тобто право позивача стягнути
заборгованість за кредитом та
відсотками по кредиту за рахунок
заставленого майна ґрунтується лише на
договорі застави.

Підставою позову позивача у даній
справі був згаданий договір застави, а
саме його пункт 3.1.1, а предметом позову
було звернення стягнення на предмет
застави, згідно пункту 3.1.1 договору
застави.

Позов було задоволено судом з огляду на
те, що пунктом 3.1.1 договору застави № 22/7
від 18.02.2008 року, передбачено, якщо на
день, визначений основним
зобов'язанням (зобов'язанням за
кредитним договором), заставодавець
(відповідач) не поверне
заставодержателю (позивачу) кредит в
повному обсязі чи його частину та/або
не сплатить проценти за користування
кредитом, та/або не сплатить штрафні
санкції та/або іншу заборгованість та
платежі, що передбачені та/або
випливають з основного зобов'язання, у
тому числі у випадку одноразового
прострочення основного зобов'язання,
заставодержатель набуває право
звернути стягнення на предмет застави.

Таким чином, позовні вимоги позивача
було задоволено не як позовні вимоги
банку за кредитним договором, а як
позовні вимоги заставодержателя, який
набув право звернення стягнення на
предмет застави, згідно пункту 3.1.1
договору застави.

Звернення стягнення на предмет застави
заставодержателем на підставі
договору застави не позбавляє позивача
як банку права звернення до суду з
позовом до позичальника (відповідача)
на підставі кредитного договору про
стягнення залишку боргу, оскільки
коштів від реалізації предмета застави
не вистачило для погашення
заборгованості позичальника
(відповідача) за кредитним договором.

Підстави для зміни способу виконання
рішення суду у даній справі відсутні,
оскільки заставлене майно боржника
(відповідача, застоводавця), на яке було
звернено стягнення (за рахунок якого
мало бути здійснено стягнення
заборгованості) було в наявності і за
заявою позивача було залишено ним за
собою в рахунок погашення боргу.
Вартість отриманого позивачем у
власність предмету застави складала
435434,99 грн., а відтак звернення стягнення
на заставне майно (часткове погашення
боргу за рахунок заставленого майна)
відбулось в сумі саме 435434,99 грн.

Оскільки позивач отримав у власність
все заставлене майно, на яке було
звернено стягнення за рішенням суду
(яке зазначене в рішенні суду та наказі
суду), а рішення суду стосується
стягнення заборгованості виключно за
рахунок саме цього заставленого майна,
то зміна способу виконання рішення
шляхом заміни отриманого позивачем у
власність і реалізованого ним
заставленого майна на інше майно
боржника (відповідача) є неможливою,
так як це буде змінення рішення по суті
(фактично це було б доповненням рішення
та наказу з огляду на те, що реалізоване
позивачем заставлене майно не
змінюється на інше майно, а
доповнюється іншим майном, що не
передбачено рішенням).

Зміна способу виконання рішення у
даній справі шляхом зміни стягнення
заборгованості за рахунок
заставленого майна на стягнення за
рахунок грошових коштів також є
неможливою, оскільки видозмінення
зазначеної у рішенні майнової форми
виконання (стягнення за рахунок
заставленого майна) на грошову можливе
лише за відсутності у боржника
(відповідача) присудженого позивачеві
майна в натурі. У даному випадку
присуджене позивачеві майно (предмет
застави, за рахунок якого мало бути
здійснено стягнення заборгованості)
отримане в натурі позивачем за його
заявою у власність в рахунок погашення
боргу. За таких обставин стягнення
заборгованості за рахунок грошових
коштів замість стягнення
заборгованості за рахунок наявного
заставленого майна, яке отримане
позивачем у власність в рахунок
погашення заборгованості в процесі
примусового виконання рішення в
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження», є
неможливим, оскільки в даному випадку
відбудеться зміна рішення по суті.

Безпідставним та необґрунтованим є
прохання позивача у заяві про зміну
способу виконання рішення змінити
рішення суду по суті зі стягнення
заборгованості за рахунок
заставленого майна на стягнення
заборгованості в тому ж повному обсязі
(107336 доларів США та 646,52 грн.) за рахунок
грошових коштів та іншого майна,
оскільки позивач отримав у власність
заставлене майно вартістю 435434,99 грн. в
рахунок погашення боргу і реалізував
це майно. Поряд з цим позивач додав до
своєї заяви необґрунтований
розрахунок по кредитному договору, до
якого, зокрема, включені суми
нарахованих позивачем відповідачеві
процентів за користування кредитом, у
тому числі за період після прийняття
судом рішення у даній справі, які
можуть бути лише предметом розгляду в
іншій справі, але не можуть
враховуватися у даній справі, розгляд
якої по суті закінчено 15.12.2008 року.

На підставі всього вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 86, 121 ГПК України,
господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ПАТ
«Брокбізнесбанк» в особі Сумського
регіонального відділення АТ
«Брокбізнесбанк» від 13.02.2014 року №
139/053см-004 про зміну способу виконання
рішення суду у даній справі відмовити.

СУДДЯ
П.І. ЛЕВЧЕНКО