ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р.Справа № 915/1935/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання:
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Новак Р.Г., за
довіреністю № 93-1-4/24-Ю від 20.12.2013р.;

від відповідача - ОСОБА_2, за
довіреністю № 975 від 03.12.2013р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 12.12.2013 року

по справі № 915/1935/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 16 892,08 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Встановила:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО» звернулось до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди в порядку регресу у
сумі 16 892,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами
ст.ст. 308, 310, 314 ГК України, ст.ст. 993, 1187, 1191
ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про страхування".

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 12.12.2013р.
(суддя Бездоля Д.О.) позов задоволено
повністю; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на
користь «Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО» 16 892,08 грн. матеріальної
шкоди в порядку зворотної вимоги та 1
720,50 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що відповідач
як особа, з вини якої сталась дорожньо -
транспортна пригода повинен в порядку
регресу відшкодувати страховій
компанії суму страхового
відшкодування.

Не погодившись з вищезазначеним
судовим рішенням, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення скасувати та прийняти нове,
яким в задоволені позову відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
сторона зазначає, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
у справі, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
спірних правовідносин.

Апелянт наполягає на тому, що у
заподіянні шкоди відсутня та не
доказана вина відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали та
обставини справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.07.2012р. між ПАТ «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО» (Страховик) та
ПП «Захід» (Страхувальник) був
укладений генеральний договір
страхування вантажів № 22-00/13029, за яким
позивачем були застраховані майнові
інтереси ПП «Захід», пов'язані з
володінням та/або користуванням та/або
розпорядженням вантажем (скло у листах,
дзеркало у листах), що транспортується
автомобільним, залізничним
транспортом.

Згідно з пунктом 4 вказаного Договору,
строк дії договору до 22.07.2013р.

Згідно з п. 11. даного Договору страховим
випадком є пошкодження або загибель
(втрата) вантажу при навантаженні,
вивантаженні, укладці вантажу на
транспортний засіб, під час
перевезення вантажу, а також під час
заправлення транспортного засобу
паливом.

Відповідно до п. 16.2 даного договору ПП
«Захід» зобов'язаний надсилати
позивачу повідомлення щодо кожного
відвантаження, яке має бути
застраховане за цим договором. Це
повідомлення надсилається позивачу в
електронному вигляді у формі
декларації не пізніше дати
відправлення вантажу. Декларація
погоджується позивачем шляхом
підписання уповноваженою особою та
завірення печаткою позивача.
Повідомлення здійснюється електронною
поштою. В письмовому вигляді
декларація надається позивачу
протягом 15 денного терміну з дати
направлення повідомлення.

01.11.2011 між ПП «Захід» та ТОВ «Гласском»
був укладений договір поставки № 299, за
яким ПП «Захід» зобов'язалось передати
у власність ТОВ «Гласском» однією або
кількома партіями протягом дії цього
договору (до 31.12.2012р.) скло листове (або
інший товар за домовленістю сторін) та
забезпечити поставку товару на склад
ТОВ «Гласском».

11.09.2012р., на виконання умов п. 16.2
генерального договору, між ПАТ
«Українська страхова компанія та ПП
«Захід» було підписано Декларацію
відвантажень вантажів в рамках
генерального договору страхування
вантажів від 23.07.2012р. № 22-00/13029, згідно
якої позивачем було застраховане скло
в кількості 290 листів, вага - брутто 20,00
т, вартістю 68 071,25грн. без ПДВ, на період
перевезення з 11.09.2012р. по 14.09.2012р.,
транспортним засобом ДАФ
АА6396АІ/ВЕ7170ХТ, ТТН від 11.09.2012 № 3778,
одержувач - ТОВ «Гласском».

11.09.2011р. ПП «Захід» уклав з
відповідачем, як автомобільним
перевізником, договір перевезення
вантажу, а саме скла, вага брутто 20,00 т,
вартістю 81 685,50 грн. з ПДВ, що
підтверджується товарно-транспортною
накладною від 11.09.2012р. № 3778, із
зазначенням водія - ОСОБА_3 та
вантажоодержувача - ТОВ "Гласском".

11.09.2012р. між ПП «Захід» та ОСОБА_3, як
фізичною особою - водієм, був укладений
договір № 3778, за умовами якого фізична
особа ОСОБА_3 зобов'язався вжити усіх
заходів для забезпечення схоронності
вантажу та передати його ТОВ "Гласском"
за адресою м. Сімферополь, у строк до
13.09.2012р.

12.09.2012р. відбулась дорожньо-транспортна
пригода (падіння вантажу) за участі
транспортного засобу ДАФ з
напівпричепом, д.н. НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок
якої була пошкоджена частина
застрахованого позивачем вантажу - 613,95
м. кв. скла, що підтверджується довідкою
ДАІ від 12.09.2012р., письмовими поясненнями
водія ОСОБА_3, актом приймання -
передачі скла від 13.09.2012р., комерційним
актом від 13.09.2012р., довідкою ДАІ про ДТП
від 27.11.2012р. № 9071403, поясненнями
позивача та не заперечується
відповідачем.

Згідно довідки про
дорожньо-транспортну пригоду № 9071403
водій автомобілю (ОСОБА_3) підчас руху
допустив перевищення безпечної
швидкості руху. (а.с. 28)

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про
страхування" страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

13.09.2012р. ПП «Захід» звернулось до
позивача з заявою про пошкодження
забезпеченого вантажу.

За результатами проведених досліджень,
14.12.2012р. позивачем був складений
страховий акт № 1041307(139227), в якому
вищевказана обставина пошкодження
вантажу була визнана позивачем
страховим випадком та визнано розмір
збитку, завданого об'єкту страхування,
в сумі 16 892,08 грн.

Дана сума страхового відшкодування
була виплачена ПП «Захід» двома
платежами, що підтверджується
платіжними дорученнями № 2493 від
24.01.2013р. та № 3219 від 30.01.2013р. (а.с. 33)

26.03.2013р. відповідач отримав від
позивача претензію про відшкодування
шкоди в сумі 16 892,08 грн. в порядку
регресу, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 35) та поясненнями
позивача.

Однак, відповідач грошові кошти
позивачу не сплатив, що і зумовило
звернення останнього до суду з даним
позовом.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу
України, ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Таким чином, обов'язковою умовою для
покладення відповідальності є вина
особи у заподіянні збитків.

Судова колегія звертає увагу на
відсутність будь - яких доказів вини
ОСОБА_3 у настанні страхового випадку.

Так в обґрунтуванні позовних вимог
позивачем надано довідку ДАІ № 9071403
(а.с.28), із змісту якої вбачається, що
дорожно - транспортна пригода сталася
внаслідок перевищення ОСОБА_3
безпечної швидкості. (а.с.28).

Судова колегія не може прийняти
зазначений документ у якості доказу
вини ОСОБА_3 з таких підстав.

По-перше, зміст довідки № 9071403 не
збігається із змістом довідки, наданої
самому ОСОБА_3, оскільки у першому
випадку час скоєння призначено 12.09.2012
в 5 год00 хв.., у другому 12.09.2012 в 14-00 ( а.с.
29).

По друге - довідка № 9071403 не містить
відомостей щодо порушення ОСОБА_3
Правил дорожнього руху, факту
складання протоколу та прийняття
постанови.

Аналіз судової практики свідчить, що
одним з нагальних та проблемних питань
є визначення кола доказів та обставин,
котрі підтверджують вину особи, що є
обов'язковою для застосування заходів
відповідальності до цієї особи, а також
підставою для здійснення виплати
страхового відшкодування потерпілим
особам відповідно до законодавства
України про страхування.

Відшкодування збитків є мірою
відповідальності, що застосовується за
наявності вини заподіювача шкоди і
причинного зв'язку між самою шкодою та
неправомірними діями особи, що
заподіяла шкоду. Особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

При цьому, на думку ВГСУ, що викладена у
постанові по судовій справі №13/164-09-4066,
єдиним належним та допустимим доказом
наявності вини особи у вчинені
адміністративного правопорушення щодо
порушення правил дорожнього руху може
бути виключно постанова суду про
встановлення факту протиправної
поведінки певної особи.

Такий висновок касаційної інстанції
зроблений на підставі аналізу ст.221
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, де зазначено, що
постанови по справам про
адміністративні правопорушення, у тому
числі щодо порушень правил дорожнього
руху, приймаються районними судами.

Інші ж докази не можуть бути належними
при встановленні вини особи та
наявності факту протиправності її
поведінки, причинного зв'язку між
шкодою та протиправною поведінкою.

Так, ВГСУ не прийняв за належну та
визнав помилковою правову позицію
апеляційного господарського суду у
проголошеній ним в зазначеній справі,
згідно якої апеляційна інстанція
визнала обґрунтованим та задовольнила
позов про стягнення страхового
відшкодування, виходячи з наявності
доказів вини у скоєнні ДТП на підставі
довідки ДАІ та постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Таким чином, суд першої інстанції при
прийнятті рішення не звернув увагу на
те, що протокол про адміністративне
правопорушення (скоєння ДТП) не
складався, постанова у справі про
адміністративні правопорушення
відносно відповідача не виносилась,
тобто вина ОСОБА_3 взагалі не
встановлювалась.

Відповідно до ч.2 ст.34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженими певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищезазначеного судова
колегія дійшла висновку про
недоведеність обставин, що мають
значення для справи (вини відповідача),
які місцевий господарський суд визнав
встановленими, що є безумовною
підставою для скасування судового
рішення.

Посилка суду на частину 1 ст. 314
Господарського кодексу України як на
доказ вини перевізника є хибною
внаслідок неприпустимості
застосування цієї правової норми до
правовідносин, що склались між
сторонами, оскільки предметом позову є
страхове відшкодування у порядку
регресу, а не майновий спір між
перевізником, вантажовідправником та
вантажоодержувачем, які є суб'єктами
відносин перевезення вантажів.

Також судова колегія не може покласти
майнову відповідальність на
відповідача на підставі ст. 1187
Цивільного кодексу України, оскільки
виплата страхового відшкодування для
страховій компанії не є шкодою,
вчиненої цієї компанії, а тому
правовідносини сторін не охоплюються
зазначеною нормою цивільного
законодавства.

За встановлених обставин, судова
колегія не погоджується з висновком
першої інстанції, що позивач у спірних
правовідносинах має право на регресну
вимогу до відповідача у розмірі
виплаченого відшкодування, а тому при
прийнятті нового рішення позов
позивача про стягнення з відповідача 16
892,08 грн. матеріальної шкоди в порядку
зворотної вимоги не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судова
колегія стягує з позивача на користь
відповідача судові витрати, пов'язані
із сплатою судового збору за подання
апеляційної скарги.

Керуючись cт. cm. 85, 99, 101, 103 п.2, 104 п.2
ч.1, 105, Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 -задовольнити.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 12.12.2013 року
по справі № 915/1935/13 - скасувати.

Прийняті нове рішення.

У позові відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО»
(Ново-Печерський провулок, 19/3, м. Київ,
01042, код 20868166) на користь ОСОБА_3
(АДРЕСА_1, номер НОМЕР_2) 860 (вісімсот
шісдесят) грн. 25 коп. повернення
судового збору.

Господарському суду Миколаївської
області доручити видати наказ із
зазначенням відповідних реквізитів
сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
19.02.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська