донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

19.02.2014р. справа №908/2849/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Склярук О.І.
Богатиря К.В., Дучал Н.М. за участю
представників сторін: від позивача:не
з'явилисявід відповідача:не
з'явилисярозглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргуПриватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна», м. Київна
рішення господарського суду
Запорізької областівід15.10.2013р. (повний
текст рішення складено та підписано
21.10.2013р.)по справі№908/2849/12 (суддя:
Мірошниченко М.В.)за позовомПриватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна», м.
Київдо відповідача:Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо», м.Запоріжжя
простягнення з Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо» грошові кошти в сумі
6117, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна», м. Київ звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовом до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо», м.Запоріжжя про
стягнення з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» грошових коштів в сумі 6117, 20
грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області по справі №908/2849/12
від 15.10.2013р., повний текст якого
підписаний 21.10.2013р. (суддя: Мірошниченко
М.В.) в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано не доведеністю
позовних вимог, спливом строків
позовної давності. Нормативно
рішення, зокрема, обґрунтовано ч.6 ст.
261, ч.3, ч.4 ст.267 Цивільного кодексу
України.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна», м. Київ звернулася до
Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення по
справі №908/2849/13 від 15.10.2013р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов ПрАТ
«АСК «ІНГО Україна» задовольнити.

Заявник апеляційної скарги вважає, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги,
зокрема, посилається на п.36.2 ст.36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів»,
відповідно до якого Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки експертизи
пошкодженого майна. Також, посилається
на ч.4 ч.5 ст.267 ЦК України.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 22.11.2013р.
відновлено пропущений процесуальний
строк на подання апеляційної скарги та
порушено апеляційне провадження по
справі №908/2849/13.

Розпорядженням Голови Донецького
апеляційного господарського суду від
06.12.2013р. у зв'язку з знаходженням судді
Будко Н.В. на лікарняному, змінено
колегію суддів та сформовано її у
наступному складі: головуючий суддя:
Склярук О.І., судді: Кододова О.В.,
М'ясищев А.М.

Розпорядженням Голови Донецького
апеляційного господарського суду від
21.01.2014р. у зв'язку з зайнятістю судді
Кододової О.В. у іншому судовому
процесі та зайнятістю судді М'ясищева
А.М. було змінено колегію суддів та
сформовано її у наступному складі:
головуючий суддя: Склярук О.І., судді:
Богатир К.В., Дучал Н.М.

04.02.2014р. на адресу Донецького
апеляційного господарського суду від
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо», м.Запоріжжя надійшло
повідомлення, що надати копії договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладеного з Філіпович
Володимиром Зиновійовичем, та його
оригіналу не можливо у зв'язку із
втратою вказаного полісу.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання (19.02.2014р.) не з'явилися,
своїми правами передбаченими ст.22
Господарського процесуального кодексу
України не скористалися.

Відповідно до статті 98 Господарського
процесуального кодексу України про час
і місце судового засідання
представники сторін були повідомлені
належним чином.

Ухвалами Донецького апеляційного
господарського суду від 22.11.2013р.,
09.12.2013р. явка сторін не була визнана
обов'язковою.

Враховуючи викладене та те, що
апеляційна інстанція, відповідно до
ст. 101
Господарського процесуального
кодексу України, переглядає справу за
наявними в ній доказами і не зв'язана
доводами апеляційної скарги, судова
колегія вважає можливим розглянути
апеляційну скаргу за відсутністю
представників позивача, відповідача та
третьої особи.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом, 14.03.2008р. між ЗАТ «АСК «ІНГО
Україна» (Страховик) та Вуєк Ю.Є.
(Страхувальник) було укладено поліс
(договір добровільного страхування)
№640551982 (надалі - Договір страхування).
(а.с.50)

Предметом договору страхування є
майнові інтереси Страхувальника, що не
суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом:
«OPEL Astra», реєстраційний номер №ВС9161АС.
Відшкодування страхового випадку
визначається в межах страхової суми з
урахуванням франшизи при пошкодженні,
повній загибелі ТЗ внаслідок страхових
випадків зокрема, дорожньо-
транспортної пригоди. (п.1 Договору
страхування)

Строк дії страхового полісу з 00:00год.
30.03.2008р. до 24.год. 29.03.2009р. (п. 4 договору
страхування).

Як вбачається з матеріалів справи,
09.07.2008р. о 9год.00хв. в м. Львів водій
Філіпович В.З. керуючи автомобілем
«HYUNDAI SONATA», реєстраційний номер АТ7908АМ
при виїзді з автостоянки, не пропустив
транспортний засіб, що рухався по
головній дорозі, здійснив
дорожньо-транспортну пригоду з
автомобілем «OPEL Astra», реєстраційний
номер №ВС9161АС під керуванням Вуєка
Ю.Є. Внаслідок ДТП пошкодження отримали
автомобіль «HYUNDAI SONATA», реєстраційний
номер АТ7908АМ та «OPEL Astra», реєстраційний
номер №ВС9161АС, що підтверджується
довідкою №3345 від 14.07.2008р. про
дорожньо-транспортну пригоду, видану
ВДАІ з обслуговування
адміністративної території м.Львова та
автомобільно-технічної інспекції при
ГУМВС України у Львівській області
(а.с.51).

Постановою Болехівського міського
суду Івано-Франківської області від
26.08.2008р. у справі №3-1605/2008 встановлено,
що ДТП сталося у зв'язку з порушенням
водієм Філіпович В.З. п. 10.2 Правил
дорожнього руху України, що спричинило
пошкодження транспортного засобу.
Філіпович Володимир Зиновійович був
визнаний винним у вчиненні
адміністративного правопорушення та
притягнений до адміністративної
відповідальності за статтею 124 КУпАП у
вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.21).

Відповідно рахунку-фактури №СЧ-00100708/2
від 10.07.2008р. (а.с.41) складеного ТзОВ
«Радар-Сервіс» на замовлення Вуєк Ю.Є.,
вартість запчастин (матеріалів) на
автомобіля «OPEL Astra», реєстраційний
номер №ВС9161АС складає 7276 грн. 20 коп.

На виконання умов договору
страхування, на підставі страхового
акту №1265 від 09.07.2008р. (а.с.56) та
розпорядження №1265 про виплату
страхової події (а.с.57), позивачем
здійснено виплату страхового
відшкодування у розмірі 6 627грн. 20коп. за
вирахуванням із загального розміру
збитків (7276,20грн.), вартості мийки-45грн.,
перевірки розвалу сходження-99грн. та
франшизи-505грн., на розрахунковий
рахунок ТОВ «Радар-Сервіс», що
підтверджується платіжним дорученням
№1215 від 29.07.2008р. (а.с.58).

Як встановлено судом першої інстанції,
цивільно-правова відповідальність
Філіповича В.З., як власника
наземного транспортного засобу, була
застрахована у ТДВ «СК «Кредо».

Зазначений висновок ґрунтується,
зокрема, на рішенні Болехівського
суду Івано-Франківської області від
28.02.2013р.

16 листопада 2012 року позивач звернувся
із претензією №1/2013 від 12.04.2013р. (а.с.22-23)
до відповідача про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в
порядку регресу на суму 6117,20 грн. (за
вирахуванням із суми відшкодування
510грн. розміру франшизи).

Листом від 28.05.2013р. ТДВ «СК «Кредо»
(а.с.24) повідомило, що правових підстав
для задоволення претензії №1/2013 від
12.04.2013р. про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу немає,
у зв'язку із спливом строків позовної
давності.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до
суду з відповідним позовом.

Як зазначалося вище, рішенням по справі
в задоволенні позовних вимог було
відмовлено, з двох підстав:
недоведеністю позовних вимог та спливу
строку позовної давності.

Проте, судова колегія не повністю
погоджується з висновками місцевого
господарського суду з огляду на
наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
встановлює, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Однією із підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Статті 979 Цивільного кодексу України
та 16 Закону України «Про страхування»
визначають, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Як встановлено місцевим господарським
судом, 14.03.2008р. між ЗАТ «АСК «ІНГО
Україна» (Страховик) та Вуєк Ю.Є.
(Страхувальник) було укладено поліс
(договір добровільного страхування)
№640551982 (надалі - Договір страхування)
(а.с.50)

Предметом договору страхування є
майнові інтереси Страхувальника, що не
суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом:
«OPEL Astra», реєстраційний номер №ВС9161АС.
Відшкодування страхового випадку
визначається в межах страхової суми з
урахуванням франшизи при пошкодженні,
повній загибелі ТЗ внаслідок страхових
випадків зокрема, дорожньо-
транспортної пригоди (п.1 Договору
страхування)

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
«Про страхування» страховий випадок -
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов вищезазначеного полісу
(договір добровільного страхування)
№640551982, відповідно до заяви
страхувальника про виплату страхового
відшкодування від 14.07.2008р. (а.с.55) та
рахунку-фактури №СЧ-00100708/2 від
10.07.2008р. (а.с.41) складеного ТзОВ
«Радар-Сервіс» (а.с.54) позивачем було
складено страховий акт №1265 від 09.07.2008р.
(а.с.56) та розпорядження №1265 від 09.07.2008р.
(а.с.57), на підставі якого позивач
виплатив страхувальнику страхове
відшкодування в розмірі 6 627грн. 20коп. за
вирахуванням із загального розміру
збитків (7276,20грн.), вартості мийки-45грн.,
перевірки розвалу сходження-99грн. та
франшизи-505грн., на розрахунковий
рахунок ТОВ «Радар-Сервіс», що
підтверджується платіжним дорученням
№1215 від 29.07.2008р. (а.с.58).

Вимогами ст. 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповдіно до приписів ст.27 Закону
України «Про страхування», до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом. Шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки одній
особі з вини іншої особи
відшкодовується винною особою ( п.1 ч.1
ст.1188 ЦК України).

Як зазначалося вище, у задоволені
позову було відмовлено з підстав, що
рахунок-фактура ТОВ «Радар - Сервіс» №
СЧ - 00100708/2 від 10.07.2008р, наданий
позивачем, є неналежним доказом у
підтвердження розміру реальної
вартості втраченого (пошкодженого
внаслідок ДТП) майна - автомобіля «OPEL
Astra», оскільки не є згідно до Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів
(затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України, Фондом Державного
майна України N 142/5/2092 від 24.11.2003р.), ані
Звітом (Актом), ані Висновком
експерта (експертного дослідження)
про оцінку КТЗ.

З такими висновками місцевого
господарського суду, судова колегія не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

У разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1. ст.
22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів»).

Шкодою, заподіяною в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, за положеннями ст. 28
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» є шкода,
пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи
фізичним знищенням транспортного
засобу.

У зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України (ст. 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»).

Виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування (крім регламентної
виплати, передбаченої підпунктом "а"
пункту 41.1 статті 41 цього Закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків (п.
36.4 статті 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»).

За приписами статті 25 Закону України
«Про страхування» здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Закон України «Про страхування» не
містить приписів які б зобов'язували
страховика за договором добровільного
страхування визначати розмір
страхового відшкодування з
урахуванням виключно
автотоварознавчої експертизи,
проведеної оцінювачем або суб'єктом
оціночної діяльності.

Положеннями ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» також
не передбачено проведення саме
професійної оцінки шкоди, завданої при
ДТП транспортному засобу, суб'єктами
оціночної діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції,
вартість відновлювального ремонту
пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля,
визначена позивачем як сума страхового
відшкодування відповідно до
рахунку-фактури №СЧ-00100708/2 від 10.07.2008р.
(а.с.41) складеного ТзОВ «Радар-Сервіс»
на замовлення Вуєк Ю.Є., складає 6 627грн.
20коп. за вирахуванням із загального
розміру (7276,20грн.), вартості мийки-45грн.,
перевірки розвалу сходження-99грн. та
франшизи-505грн., на розрахунковий
рахунок ТОВ «Радар-Сервіс». Саме
зазначена сума була перерахована
позивачем на розрахунковий рахунок
ТОВ «Радар-Сервіс», що підтверджується
платіжним дорученням №1215 від 29.07.2008р.
(а.с.58).

Вказане не суперечить ні умовам полісу
(договір добровільного страхування)
№640551982 від 14.03.2008р., ні Закону України
«Про страхування».

Тому, наданий до позовної заяви
рахунок-фактура ТОВ «Радар - Сервіс»
№ СЧ - 00100708/2 від
10.07.2008р. є належними доказом у
підтвердження розміру реальної
вартості втраченого (пошкодженого
внаслідок ДТП) майна - автомобіля «OPEL
Astra», а порушене право позивача
підлягала захисту.

Разом із цим суд апеляційної інстанції
зазначає, що відповідно до
статей 256, 257 Цивільного кодексу
України особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу в межах строку
позовної давності. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу
України за регресними зобов'язаннями
перебіг позовної давності починається
від дня виконання основного
зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи,
встановлено що Приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна», м. Київ
виплатило своєму страхувальнику
страхове відшкодування 29.07.2008р. Отже,
строк звернення до суду з регресною
вимогою по цій виплаті сплив 30.07.2011р.

Посилання позивача (заявника
апеляційної скарги) на те, що він
дізнався про наявність страхових
правовідносин між Філіповичем В.З. та
ТДВ СК «Кредо» з рішення Болехівського
суду Івано-Франківської області від
28.02.2013р., ніяким чином не свідчить про
поважність причин пропуску строку
позовної давності за позовом про
стягнення заборгованості в порядку
регресу.

Згідно з ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу
України позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

За змістом частини другої статті 264 ЦК
України переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому
якщо господарським судом у прийнятті
позовної заяви відмовлено (стаття 62
ГПК) або її повернуто (стаття 63
названого Кодексу), то перебіг позовної
давності не переривається. Так само не
перериває цього перебігу подання
позову з порушенням правил
підвідомчості справ. Саме така правова
позиція викладена у п. 44.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів».

За таких обставин колегія суддів
апеляційної інстанції зазначає, що
позовна давність не переривалась і
спливла 30.07.2011р.

Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного
кодексу України встановлено, що сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Судова колегія не погоджується зі
ствердженням заявника апеляційної
скарги, що пропущення позовної
давності відбулося з поважних причин.

По-перше, Приватним акціонерним
товариством «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна», м. Київ не
надано жодних доказів на підтвердження
обставин, які об'єктивно перешкоджали
позивачу звернутися з позовом до
відповідача.

Крім того, отримати інформацію про
наявність у Філіповича В.З. полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
позивач мав можливість з Єдиної
централізованої бази даних Моторного
(транспортного) страхового бюро
України.

Відповідно до п. 55.2 Закону України від
01.07.2004р. № 1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» користування
інформаційними ресурсами єдиної
централізованої бази даних є вільним і
загальнодоступним, за винятком
інформації, яка відповідно до
законодавства є інформацією
обмеженого доступу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку,
що позивачем без поважних причин
пропущено строк позовної давності і
зазначена обставина є підставою для
відмови у задоволенні позову.

З огляду на наведене, апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а рішення
місцевого господарського суду
залишається без змін.

Результати апеляційного провадження у
справі оголошені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна», м.
Київ на рішення господарського суду
Запорізької області від 15.10.2013р. у
справі №908/2849/13 -залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 15.10.2013р. у
справі №908/2849/13-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову апеляційної
інстанції може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя:
О.І. Склярук

Судді:
К.В. Богатир

Н.М. Дучал

Надруковано 6 примірників: 2- позивачу;
1- відповідачу; 1-до справи; 1- ГСЗО; 1 -
ДАГС