ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа № 922/4923/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Барбашова С.В., суддя
Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Галавур А.О. дов. № 2-114д від
17.12.2013 року.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Черкаси-Газснаб", м. Харків (вх. №242 Х/3)
на рішення господарського суду
Харківської області від 24.12.13 у справі
№ 922/4923/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укргазвидобування", м. Київ
в особі управління з переробки газу і
газового конденсату", с. Базилівщина

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаси-Газснаб", м.
Харків

про стягнення 13 500,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 року
(суддя Макаренко О.В.) позов задоволено
повністю. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Черкаси-Газснаб" на користь Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі управління
з переробки газу і газового конденсату"
штраф в розмірі 13 500,00 грн. та судовий
збір в розмірі 1 720,50 грн.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування викладених в
апеляційній скарзі вимог відповідач
посилається на невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, вважає, що судом не
досліджено право ПАТ
"Укргазвидобування" на подачу позову.
Також, на думку відповідача,
господарський суд всупереч нормам
закону прийняв рішення про стягнення
штрафу в твердій фіксованій сумі, а
також не дослідив обставини наявності
або відсутності вини відповідача у
порушенні зобов'язання. Крім того,
відповідач зазначає про те, що рішення
прийняте у судовому засіданні за
відсутності ТОВ "Черкаси-Газснаб".

Позивач у відзив на апеляційну скаргу з
наведеними відповідачем доводами не
погоджується. Просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення.
оскаржуване рішення -без змін.

11.02.2014 року позивач звернувся до суду
апеляційної інстанції з клопотанням
про долучення до матеріалів справи
документів, а саме: Виписки з ЄДРПОУ
щодо державної реєстрації ПАТ
"Укргазвидобування", копії Наказу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України № 529 від 18.07.2012
року «Про реорганізацію ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України», а також копії Розпорядження
Кабінета Міністрів України від 13.06.2012р.
№ 360-р «Про реорганізацію дочірніх
компаній Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України».

Вказане клопотання позивача
задоволено, а надані документи
приєднані до матеріалів справи.

В судове засідання відповідач свого
представника не направив, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
повідомленням за № 001121/1 про вручення
поштового відправлення 03.02.2014 року
уповноваженій особі ТОВ
"Черкаси-Газснаб".

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення учасників
судового процесу про час та місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу без
участі представника відповідача за
наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального кодексу
України, заслухавши уповноваженого
представника позивача, колегія суддів
приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи 28 грудня
2011 р. між позивачем (виконавець) та
відповідачем (замовник) був укладений
договір № 661/6-тр/БЯ по оформленню та
відвантаженню нафтопродуктів
залізничним транспортом, предметом
якого є надання послуг по оформленню та
відвантаженню нафтопродуктів та
скрапленого газу згідно з рознарядками
ДК "Укргазвидобування" та газової
продукції, отриманої в результаті
переробки вуглеводневої сировини на
давальницьких умовах, залізничним
транспортом по території України до
станції призначення.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
відвантаження продукції здійснюється
в залізничних цистернах, які належать
позивачу та в залізничних цистернах
сторонніх організацій.

Згідно з п.2.2. договору надання послуг з
відвантаження продукції оформляється
актом приймання-передачі наданих
послуг (по залізничному тарифу,
послугам по оформленню та
відвантаженню нафтопродуктів та
використанню цистерн) з обов'язковим
прибуттям уповноваженого представника
відповідача.

Згідно з пунктами 2.3., 4.1. договору
передбачено умови і порядок розрахунку
за використання пропан-бутанових
цистерн, а саме на умовах 100%
передоплати.

Згідно з п.7.8. строк дії договору
встановлено - до 31.12.2012 р., а в частині
розрахунків до повного виконання
зобов'язань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на підставі листа-заявки
№1210/12/01 відповідача відвантажив 12.10.2012
р. із станції Сенча Південної залізниці
на станцію Васильків Південно-західної
залізниці на адресу ТОВ "Пром Газ
Інвест" на відстань 292 км цистерну зі
скрапленим газом №50867878, яка належить
позивачу, про що свідчить накладна
№43410539 від 12.10.2012 р. (а.с. 14).

Факт надання позивачем послуг з
відвантаження вказаної цистерни
підтверджується актом здачі-приймання
виконаних робіт №221п від 31.10.2012 р. (а.с.
44), підписаним між сторонами та
скріплений їх печатками.

Згідно з п.4.2. договору термін
використання пропан-бутанових цистерн
власності позивача складає: на
відстань транспортування до 800 км від
станції Селещина (Сенча) до станції
призначення складає 19 діб від дати
відвантаження цистерни до дати
повернення цистерни на станцію
приписки Селещина або Сенча.

Відповідно до п.4.3. договору термін
використання цистерни власності
позивача починається з дати
відправлення завантаженої цистерни із
ст. Селещина (Сенча) Південної
залізниці та закінчується датою
повернення порожньої цистерни на ст.
Селещина (Сенча) Південної залізниці,
або станцію зазначену позивачем у
залізничній накладній. Дати
відправлення та повернення
визначаються календарним штемпелем
станції у залізничній накладній. При
обчисленні терміну використання
цистерни день відправлення
завантаженої цистерни та день
повернення порожньої цистерни
зараховується як одна доба.

Згідно з п.3.3. договору відповідач
зобов'язався повернути позивачеві
залізничну цистерну власності
позивача в технічно справному стані на
станцію приписки (ст. Селещина, ст.
Сенча) Південної залізниці або за
реквізитами вказаними позивачем.

Отже, обов'язок щодо повернення
залізничних цистерн власності
позивача на станцію приписки (ст.
Селещина, ст. Сенча) Південної
залізниці був покладений на
відповідача.

Згідно з п.2.2. договору якщо цистерна не
повернулася від відповідача до
позивача в звітному місяці, то надання
послуг з використання цистерн
оформляється декількома актами
приймання-передачі наданих послуг:
актами на кінець звітного місяця та
актом на дату фактичного повернення
цистерни. Дата повернення цистерни
визначається календарним штемпелем
станції у залізничній накладній.

Зі змісту залізничної накладної №32936023
(а.с. 15) вбачається, що вказана цистерна
№50867878 була повернута на станцію Сенча -
27.11.2012 р..

Таким чином, фактично цистерна була
використана 46 діб, що засвідчено актом
здачі-приймання виконаних робіт №243п
від 30.11.2012 р. (а.с. 45-46), підписаним
уповноваженими представниками сторін
і скріпленим їх печатками.

Отже, термін використання цистерни
№50867878 перевищує граничний термін,
визначений п.4.2 договору, на 27 діб.

Відповідно до 5.3. договору за
перевищення термінів використання
пропан-бутанових цистерн власності
позивача, що передбачені п.4.2. договору,
відповідач сплачує штраф у розмірі 500
грн. за кожну добу понад нормового
використання.

На підставі пунктів 4.2., 5.3. договору
позивач нарахував відповідачеві та
пред'явив до стягнення штраф за
перевищення термінів використання
залізничної цистерни №50867878 в розмірі 13
500,00 грн. Позивач надав відповідачеві
рахунок №267ш від 30.11.2012 р. (а.с.18) на
оплату штрафу в розмірі 13 500,00 грн. за
послуги з доставки цистерни №50867878, а
також надіслав претензію №2 від 03.10.2013
року за вих. №06-01-3980 (а.с.16-17), з вимогою
сплатити штраф за перевищення термінів
використання залізничних цистерн в
розмірі 13 500,00 грн., але відповідач
рахунок не оплатив, на претензію
відповіді не надав.

Вирішуючи даний господарський спір,
суд першої інстанції виходив з того, що
факт використання пропан-бутанових
цистерн власності позивача понад
нормованого використання на 27 діб є
доведеним та підтвердженим
матеріалами справи, відповідачем
будь-якими доказами не спростований.
Беручи до уваги умови договору, якими
визначена відповідальність у вигляді
штрафу у випадку перевищення термінів
використання залізничної цистерни, а
також наданий позивачем розрахунок,
господарський суд прийшов до висновку,
що вимоги позивача в частині стягнення
штрафу в розмірі 13500,00 грн. є
правомірними, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції використано у повному обсязі
свої повноваження, передбачені
процесуальним законом щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
пов'язаних з предметом доказування у
даній справі, а висновки, викладені в
рішенні узгоджуються з приписами норм
чинного законодавства, які в даному
випадку регулюють спірні
правовідносини, що призвело до
прийняття правомірного рішення.

Не змінюють обґрунтованих висновків
суду першої інстанції посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те,
що судом першої інстанції не
досліджено право Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" на подачу позову.

Колегією суддів враховано, що
позивачем до матеріалів справи надані
документи, на підставі яких у 2012 році
відбулася реорганізація ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України», а саме: копії Наказу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України № 529 від 18.07.2012
року «Про реорганізацію ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України», а також копії Розпорядження
Кабінету Міністрів України від 13.06.2012р.
№ 360-р «Про реорганізацію дочірніх
компаній Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України».

Так, згідно вказаного Розпорядження
Кабінету Міністрів України від 13.06.2012р.
№ 360-р «Про реорганізацію дочірніх
компаній Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» було
вирішено перетворити Дочірню компанію
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» у 2012 році в публічне
акціонерне товариство
«Укргазвидобування».

Тому, виходячи з вищевикладеного, ПАТ
«Укргазвидобування» є
правонаступником усіх майнових та
немайнових прав і обов'язків Дочірньої
компанії «Укргазвидобування»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України».

Також, колегія суддів вважає
безпідставними твердження відповідача
в апеляційній скарзі про неправомірне
стягнення з нього штрафу та зазначає
наступне.

У відповідності до ч. І ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так, предметом укладеного між
сторонами договору №661/6-тр/БЯ від 28.12.2011
року є надання послуг по оформленню та
відвантаженню нафтопродуктів та
скрапленого газу згідно з рознарядками
ДК "Укргазвидобування" та газової
продукції, отриманої в результаті
переробки вуглеводневої сировини на
давальницьких умовах, залізничним
транспортом по території України до
станції призначення.

В силу ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п.4.2. договору термін
використання пропан-бутанових цистерн
власності позивача складає: на
відстань транспортування до 800 км від
станції Селещина (Сенча) до станції
призначення складає 19 діб від дати
відвантаження цистерни до дати
повернення цистерни на станцію
приписки Селещина або Сенча.

При цьому відповідачем будь-якими
доказами не спростовано факт
перевищення граничного терміну
використання пропан-бутанових цистерн
власності позивача, що передбачені п.4.2.
договору, на 27 діб.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов. У разі порушення зобов'язання
відповідно до ст. 611 ЦК України настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

У відповідності до ч. І ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Предметом неустойки може
бути грошова сума, рухоме і нерухоме
майно. Якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної
частини зобов'язання або у певній,
визначеній грошовій сумі, або у
відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.3. розділу 5 договору
за перевищення термінів використання
пропан-бутанових цистерн власності
позивача, що передбачені п.4.2. договору,
відповідач сплачує штраф у розмірі 500
грн. за кожну добу понаднормового
використання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що і
позивач, і відповідач при укладанні
договору вступили у договірні
відносини на певних умовах, які є
обов'язковими для виконання, та
передбачили відповідальність за
перевищення термінів використання
пропан-бутанових цистерн понад
встановлений термін у вигляді штрафу,
що в свою чергу повністю відповідає
вимогам чинного законодавства.

На підставі пунктів 4.2., 5.3. договору
позивач нарахував відповідачеві та
пред'явив до стягнення штраф за
перевищення термінів використання
залізничної цистерни №50867878 в розмірі 13
500,00 грн., який розраховано наступним
чином: (46 діб - 19 діб) х 500,00 грн. = 13 500,00
грн. без ПДВ (де: 46 діб - загальний термін
використання цистерни №50867878 згідно з
календарними штемпелями залізниці, 19
діб - встановлений нормований термін
використання цистерни на відстань
транспортування до 800 км (п.4.2. договору),
500 грн. - розмір штрафу за кожну добу
понаднормового використання (п.5.3.
договору).

Перевіривши правильність нарахування
позивачем штрафу за перевищення
термінів використання залізничної
цистерни №50867878 в розмірі 13 500,00 грн.,
колегія суддів констатує, що дане
нарахування не суперечить вимогам
чинного законодавства України, умовам
договору та відповідає наданому
розрахунку.

Отже, в даному випадку, позовні вимоги
щодо стягнення штрафу ґрунтуються як
на умовах договору, так і на положеннях
чинного законодавства, а тому
твердження відповідача про порушення
судом норм матеріального права
зводиться до його особистого
міркування та є безпідставним.

Також, в ході апеляційного перегляду не
знайшли своє підтвердження наведені
відповідачем доводи про порушення
місцевим господарським судом норм
процесуального права, оскільки
матеріали справи свідчать про те, що
судом були створені належні умови для
всебічного та об'єктивного вирішення
даного господарського спору.

Так, ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.11.2013 року
було порушено провадження у справі та
призначено її до розгляду на 10.12.2013р.
Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.12.2013 р.
розгляд справи відкладено на 24.12.2013
року за клопотанням відповідача. Про
те, що відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду свідчать наявні у справі
повідомлення про вручення поштової
кореспонденції уповноваженій особі
відповідача (а.с. 26, 53).

Проте в жодне судове засідання
відповідач не з'явився, відзиву на
позов та витребуваних судом документів
не надав. Відповідно до статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

В той же час, як зазначено в п. 3.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК
України. При цьому, відкладення
розгляду справи є правом та
прерогативою суду, основною умовою для
якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції вжито всіх передбачених
законом заходів для належного
повідомлення відповідача про дату, час
та місце розгляду справи, а відповідач
мав об'єктивну можливість забезпечити
реалізацію своїх процесуальних прав, в
тому числі шляхом участі компетентного
представника в судовому засіданні, а
також надання відповідних доказів до
суду, господарський суд вірно прийняв
рішення щодо розгляду справи за
відсутності представника відповідача
за наявними в ній матеріалами
відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Колегія суддів враховує і той факт, що
відповідач, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, не направив свого представника
в призначене судове засідання до суду
апеляційної інстанції, а також не
повідомив про причини неявки.

Наведені обставини дають підстави
вважати про неналежне ставлення
відповідача до своїх процесуальних
прав та обов'язків, що свідчить про
зловживання ним процесуальними
правами та є підставою для винесення
окремої ухвали в порядку ст. 90 ГПК
України.

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів зазначає, що відповідач
ані під час вирішення спору у
господарському суді Харківської
області, ані під час розгляду його
апеляційної скарги не надав належного
матеріального доказу обґрунтованості
та правомірності викладених
заперечень. Наведені ним в апеляційній
скарзі доводи про порушення судом норм
матеріального та процесуального права
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами, його позиція не
підтверджена належними та допустимими
доказами. Тому вимоги відповідача, що
зазначені в апеляційній скарзі, не
підлягають задоволенню, а наведені на
їх підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 24.12.2013 року.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 22, 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Черкаси-Газснаб", м. Харків залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 року у
справі № 922/4923/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 17 лютого 2014 року

Головуючий суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.