м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Васильківхлібопродукт»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Кепітал
про стягнення 603 188,40 грн.
Суддя Гавриловська І.О.
У судовому засіданні брали участь
представники учасників судового
Від позивача: Нестеренко Н.Г. - дов.
№ 6 від 15.01.2014 р.
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду м. Києва
передано позов Публічного
акціонерного товариства
«Васильківхлібопродукт» до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Ренесанс Кепітал Інвест» про
стягнення 603188,40 грн. боргу за отриманий
товар, зокрема борошна пшеничного
першого та вищого ґатунку.
Ухвалою суду від 26.12.2013 р. порушено
призначено її розгляд на 20.01.2014 р.,
зобов'язано сторін надати певні
Через відділ діловодства суду 17.01.2014 р.
від відповідача надійшла телеграма про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю участі у судовому
засіданні уповноваженого представника
Розглянувши дане клопотання
відповідача, викладене в телеграмі, суд
його відхилив з тих підстав, що нормами
чинного законодавства України не
обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі,
тому неможливість одного з
представників відповідача бути
присутнім у судовому засіданні не
перешкоджає реалізації права учасника
судового процесу на участь у судовому
засіданні його іншого представника.
У судовому засіданні 20.01.2014 р.
представник позивача надав суду
оригінали документів, копії яких
додано до позовної заяви, для огляду.
Представник відповідача у судове
засідання 20.01.2014 р. не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення від 30.12.2013 р.,
яке підтверджує отримання
відповідачем 02.01.2014 р. ухвали про
порушення провадження у справі, вимог
ухвали суду не виконав.
Ухвалою суду від 20.01.2014 р. розгляд
справи було відкладено до 10.02.2014 р. у
зв'язку з неявкою представника
відповідача у судове засідання,
невиконанням ним вимог ухвали суду та
для витребування у позивача додаткових
доказів у справі.
У судовому засіданні 10.02.2014 р. суд
розглянув клопотання позивача про
забезпечення позову та відмовив у його
задоволенні, виходячи з наступного.
У своєму клопотанні Публічне
акціонерне товариство
«Васильківхлібопродукт» зазначило, що
у разі невжиття судом заходів до
забезпечення позову, виконання рішення
господарського суду про стягнення
заборгованості може бути значно
утруднене або взагалі унеможливлене.
Проте, за твердженням позивача, існує
інформація, що відповідач звертається
до своїх контрагентів із пропозицією
здійснити заміну сторони у діючих
договорах, тобто, перевести відкриті
контракти на інше підприємство, що має
незначну відмінність у назві: з ТОВ
«Ренесанс Кепітал Інвест () на ТОВ «Ренесанс Капітал Інвест»
відповідачу можливість ухилитися від
своїх зобов'язань по погашенню
заборгованостей, продовжуючи роботу на
іншому підприємстві.
Позивач наголосив, що відповідач 02.07.2013
р. звертався до позивача із пропозицією
здійснити заміну сторони в договорі
шляхом підписання додаткової угоди до
договору № 2396 від 22.04.2013 р., за якою ТОВ
«Ренесанс Капітал Інвест»стає новим
покупцем і набуває права та обов'язки
покупця за договором замість ТОВ
«Ренесанс Кепітал Інвест». Дана
пропозиція позивачем була відхилена у
зв'язку із тим, що здійснені на той
момент поставки продукцїї відбулися
поза дією умов договору і, відповідно,
зазначена додаткова угода не мала б для
договірних відносин між позивачем та
відповідачем жодного юридичного та
фактичного значення.
Позивач у своєму клопотанні також
зауважив, що існує велика вірогідність,
що за час розгляду господарським судом
позовної заяви та вирішення судом
спору по суті, відповідач може
припинити взагалі отримання грошових
коштів від покупців на свій
розрахунковий рахунок, що зробить
неможливим виконання рішення суду, у
зв'язку з відсутністю коштів та майна
Таким чином, позивач зазначив, що у
відповідача є реальна можливість
ускладнити у майбутньому виконання
рішення суду в зв'язку з погіршенням
фінансового стану відповідача, що
свідчить про ймовірність порушення
майнових інтересів позивача у справі, з
урахуванням можливого утруднення в
майбутньому виконання рішення суду.

Нормами статті 66 ГПК України
передбачено право господарського суду
за заявою сторони, прокурора чи його
заступника, який подав позов, або з
своєї власної ініціативи вжити,
передбачених статтею 67 цього Кодексу,
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Заходи до забезпечення позову
застосовуються господарським судом як
гарантія реального виконання рішення
суду.

Статтею 67 ГПК України визначені заходи
забезпечення позову, якими
безпосередньо є: накладання арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачеві; заборона відповідачеві
вчиняти певні дії; заборона іншим
особам вчиняти дії, що стосуються
предмета спору; зупинення стягнення на
підставі виконавчого документа або
іншого документа, за яким стягнення
здійснюється у безспірному порядку;
зупинення продажу арештованого майна,
якщо подано позов про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 16
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", у вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Проте наведені позивачем твердження
свідчать про те, що відповідач вживає
заходів до врегулювання спору шляхом
зщаміни покупця. І цей факт не свідчить
про його ухилення у незаконний спосіб
від оплати товару.

З огляду на зазначене, враховуючи, що
позивачем належними та допустимими
доказами не доведено обставини,
наведені у клопотанні про забезпечення
позову, суд не вбачає підстав для
вжиття заходів забезпечення позову, а
тому заява позивача є такою, що не
підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 10.02.2014 р.
представник позивача надав суду
письмові пояснення по справі та
клопотання про долучення додаткових
документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове
засідання 10.02.2014 р. повторно не з'явився,
про призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення від 22.01.2014 р.,
яке підтверджує отримання
відповідачем 24.01.2014 р. ухвали про
відкладення розгляду справи, вимог
ухвали суду не виконав.

Враховуючи, що матеріали справи
містять докази належного повідомлення
відповідача про час та місце судового
засідання та про наслідки ненадання
ним витребуваних судом документів, то
за таких обставин суд приходить до
висновку про можливість розгляду
справи на підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними матеріалами без участі
представник відповідача.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством
«Васильківхлібопродукт» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Кепітал
Інвест» існувала усна домовленість,
відповідно до якої позивач в період з
16.07.2012 р. по 17.05.2013 р. здійснив поставку
відповідачу борошна пшеничного
першого та вищого ґатунку на загальну
суму 1 352 268,80 грн.

Відповідно до частини 1 статті 181
Господарського кодексу України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку про
укладення між сторонами
господарського договору у спрощеній
формі.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою вищевказаний
договір є договором поставки.

У відповідності до частин 1 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

З наданих суду документів вбачається,
що позивач здійснив поставку
відповідачу борошна пшеничного
першого та вищого ґатунку на загальну
суму 1 352 268,80 грн., що підтверджується
видатковими накладними № 1693 від 16.07.2012
р. на суму 35 700,00 грн., № 2418 від 14.09.2012 р. на
суму 41 064,60 грн., № 2366 від 13.09.2012 р. на суму
45 260,00 грн., № 2408 від 14.09.2012 р. на суму 39
943,20 грн., № 2403 від 14.09.2012 р. на суму 45 727,20
грн., № 2427 від 17.09.2012 р. на суму 44 208,80
грн., № 2438 від 18.09.2012 р. на суму 46 136,00 грн.,
№ 2488 від 20.09.2012 р. на суму 44 792,80 грн., №
2472 від 19.09.2012 р. на суму 40 851,00 грн., № 2530
від 22.09.2012 р. на суму 45 552,00 грн., № 2528
від 24.09.2012 р. на суму 40 156,80 грн., № 2549 від
25.09.2012 р. на суму 45 084,80 грн., № 2567 від
26.09.2012 р. на суму 40 210,20 грн., № 2626 від
29.09.2012 р. на суму 39 996,60 грн., № 2619 від
28.09.2012 р. на суму 39 943,20 грн.,№ 2725 від
05.10.2012 р. на суму 39 195,60 грн., № 2731 від
06.10.2012 р. на суму 41 993,20 грн., № 2740 від
08.10.2012 р. на суму 43 156,60 грн., № 2756 від
09.10.2012 р. на суму 41 494,60 грн., № 2760 від
09.10.2012 р. на суму 46 662,00 грн., № 2782 від
11.10.2012 р. на суму 47 389,20 грн., № 2780 від
11.10.2012 р. на суму 47 268,00 грн., № 2845 від
16.10.2012 р. на суму 44 459,20 грн., № 2847 від
16.10.2012 р. на суму 42 491,80 грн., № 2814 від
13.10.2012 р. на суму 42159,40 грн., № 939 від 24.04.2013
р. на суму 44 774,00 грн., № 952 від 25.04.2013 р.
на суму 45 872,00 грн., № 1033 від 03.05.2013 р. на
суму 46 482,00 грн., № 1053 від 04.05.2013 р. на
суму 48 000,00 грн., № 1053 від 10.05.2013 р. на суму
49 152,00 грн., № 1052 від 17.05.2013 р. на суму 47
092,00 грн.

Проте відповідач оплату за поставлений
товар здійснив частково на суму 749 080,40
грн., що підтверджується банківськими
виписками по особовому рахунку
позивача, з яких вбачається, що 15.01.2013 р.
відповідач перерахував на рахунок
позивача грошову суму за поставлений
товар у розмірі 19 597,60 грн., 23.04.2013 р. - 99
854,00 грн., 25.04.2013 р. - 90 500,00 грн., 26.04.2013 р. - 47
943,20 грн., 30.04.2013 р. - 159 053,20 грн., 08.05.2013 р. -
180 947,00 грн., 16.05.2013 р. - 99 996,60 грн., 30.05.2013 р.
- 51 188,80 грн.

Таким чином, на момент подання позову
до суду у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Кепітал
Інвест» виникла заборгованість перед
Публічним акціонерним товариством
«Васильківхлібопродукт» у розмірі 603
188,40 грн.

Позивач пояснив у позовній заяві, що
він неодноразово звертався до
відповідача з проханням погасити
заборгованість, про що свідчить,
наприклад, лист-вимога № 361 від 23.10.2013 р.
(міститься в матеріалах справи).

Проте на день звернення Публічного
акціонерного товариства
«Васильківхлібопродукт» з даним
позовом до суду відповідач свою
заборгованість у розмірі 603 188,40 грн.
перед позивачем не погасив.

За таких обставин Публічне акціонерне
товариство «Васильківхлібопродукт»
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Кепітал Інвест»» про стягнення 603188,40
грн. заборгованості по оплаті за
поставлений товар (борошно пшеничне
першого та вищого ґатунку).

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Позивач надіслав на адресу відповідача
лист-вимогу (вих. № 361 від 23.10.2013 р.) про
сплату заборгованості у розмірі 603
188,40 грн., який відповідач отримав 28.10.2013
р., що підтверджується відміткою на
поштовому повідомленні (знаходиться в
матеріалах справи).

Таким чином, відповідно до ч.2 ст. 530
Цивільного кодексу України, Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Ренесанс Кепітал Інвест» зобов'язано
було погасити свою заборгованість
перед позивачем до 05.11.2013 р.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

10.02.2014 р. представник позивача надав
письмові пояснення щодо зазначення в
видаткових накладних у графі «Договір»
договору поставки № 101 від 16.07.2012 р., з
яких вбачається, що проект вказаного
договору надійшов на електронну адресу
позивача, був підписаний ним та
відправлений відповідачу поштою.
Бухгалтерія позивача одразу ж внесла
реквізити договору до бухгалтерської
програми і, відповідно, всі вказані
видаткові накладні містять посилання
на договір поставки № 101 від 16.07.2012 р.
Проте свій примірник даного договору
із підписом керівника та печаткою
відповідача позивач не отримав.

Таким чином, враховуючи те, що наявні у
справі матеріали свідчать про
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення 603 188,40 грн. заборгованості, а
відповідач в установленому законом
порядку обставини, які повідомлені
позивачем, не спростував, розміру
позовних вимог не оспорив та не довів
суду належними і допустимими доказами
належного виконання ним своїх
зобов'язань, то позов Публічного
акціонерного товариства
«Васильківхлібопродукт» щодо
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Кепітал
Інвест» заборгованості у розмірі 603
188,40 грн. визнається судом таким, що
підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 612, 625, 626, 628, 629, 712,
Цивільного кодексу України, ст. ст. 174,
181, 193 Господарського кодексу України
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Кепітал Інвест» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Кепітал Інвест» (01014, м. Київ, пров.
Мічуріна, буд. 3/2, літ. А, )
на користь Публічного акціонерного
товариства «Васильківхлібопродукт»
(08600, Київська обл., м. Васильків, вул.
Володимирська, буд. 22, )
603188 (шістсот три тисячі сто вісімдесят
вісім) грн. 40 коп. заборгованості та 12063
(дванадцять тисяч шістдесят три) грн. 77
коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням
законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня складення його повного
тексту і може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Повне рішення складено 13.02.2014 р.

Суддя
Гавриловська І.О.