КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р. Справа№ 910/20572/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Буравльова С.І.

Зеленіна В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Корецька О.М. -
довіреність від 16.10.2013 №372/1-10/13;

від відповідача: Денисенко А.В. -
довіреність від 09.01.2014 №18-11/11;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Фактор"

на рішення господарського суду міста
Києва від 06.12.2013

у справі № 910/20572/13 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Фактор"

до Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району міста Києва
"Печерськжитло"

про відшкодування майнової шкоди у
розмірі 37 858,01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.12.2013, повний текст якого
складений 11.12.2013 по справі № 910/20572/13, у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що позивач не довів, що
дії або бездіяльність відповідача
призвели до спричинення позивачу
майнової шкоди в сумі 37 858,02 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 06.12.2013, позивач звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
місцевий господарський суд дійшов
невірного висновку про недоведеність
позивачем того, що дії чи
бездіяльність відповідача призвели до
спричинення позивачу майнової шкоди,
адже саме внаслідок того, що
відповідачем складено з порушеннями
вимог закону акт про залиття, позивачу
завдано шкоди в сумі 37 858,01 грн.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Фактор" по справі
№910/20572/13 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду для
розгляду апеляційної скарги по справі
№910/20572/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя: Станік С.Р.,
судді: Буравльов С.І., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Фактор" поновлено строк
на апеляційне оскарження на рішення
господарського суду міста Києва від
06.12.2013 у справі № 910/20572/13, апеляційну
скаргу прийнято до провадження та
порушено апеляційне провадження.
Розгляд справи призначено на 26.02.2104.

В судовому засіданні 26.02.2014 представник
позивача підтримав апеляційну скаргу,
просив рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 26.02.2014 проти апеляційної
скарги заперечував, просив рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення першої
інстанції підлягає залишенню без змін
з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 12.04.2007 між позивачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково - виробниче
підприємство "Фактор", як споживачем, та
відповідачем - Житлово-експлуатаційною
організацією № 605 Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району
м. Києва "Печерськжитло",
правонаступником якого в частині прав
та обов'язків ЖЕО-605 є Комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Печерського району м.
Києва "Печерськжитло", укладено договір
на комунальні послуги № 40 та договір на
участь власника приміщення в
експлуатаційних витратах власника
будинку № 40/1, відповідно до умов яких
позивач щомісячно сплачує відповідачу
плату за комунальні послуги, вартість
фактичних витрат по технічному
обслуговуванню інженерного
обладнання, а також бере участь у
загальних для всього будинку та
прибудинкової території витратах,
пов'язаних з його експлуатацією та
ремонтом, а відповідач зобов'язаний
забезпечити комунальними послугами
приміщення позивача.

02.05.2011 комісією у складі: головного
інженера КП УЖГ "Печерськжитло"
Тарковського С.В., майстра технічної
дільниці Бігун О.П. та
слюсаря-сантехніка Блошицького С.М.
було складено акт на предмет
обстеження нежитлового приміщення
позивача в будинку № 1/2 по вулиці
Кіквідзе після залиття з вище
розташованого житлового приміщення
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-сервіс",
відповідно до якого встановлено, що в
нежитловому приміщенні Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мрія-сервіс" вийшла з ладу м'яка гнучка
підводка ХВП до змішувача, внаслідок
чого відбулося залиття нижче
розташованого нежитлового приміщення
позивача. Крім того, відповідно до акту
від 02.05.2011 було встановлено, що залиття
нежитлового приміщення позивача
відбулося по вині Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мрія-сервіс".

26.08.2011 позивач звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовними вимогами про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-сервіс"
матеріальної шкоди у розмірі 28 593 грн. 42
коп., завданої внаслідок залиття.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.12.2012 у справі № 17/379,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2013,
встановлено, що акт від 02.05.2011 на
предмет обстеження нежитлового
приміщення позивача не є належним та
об'єктивним доказом завдання йому
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія-сервіс" збитків,
оскільки даний акт не відповідає
вимогам п. 2.3.6. додатку № 4 до Правил
утримання будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства №76
від 17.05.2005 року "Про затвердження правил
утримання будинків та прибудинкових
територій", та відповідним рішенням
відмовлено в задоволення позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Фактор" про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-сервіс"
матеріальної шкоди у розмірі 28 593 грн. 42
коп.

В обґрунтування заявлених вимог про
відшкодування відповідачем майнової
шкоди позивач посилався на положення
пункту 6.1. договору на комунальні
послуги № 40 від 12.04.2007, укладеного між
сторонами, відповідно до якого за
порушення умов договору або неналежне
його виконання, сторони несуть
відповідальність згідно з чинним
законодавством України, а також на
норми статті 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги",
відповідно до яких споживач має право
на відшкодування збитків, завданих
його майну та/або приміщенню, шкоди,
заподіяної його життю чи здоров'ю
внаслідок неналежного надання або
ненадання житлово-комунальних послуг,
зазначаючи при цьому, що порушення
відповідачем умов договору полягало в
складанні акту про залиття приміщення,
який не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитки у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Для застосування такого виду
господарської санкції (правового
наслідку порушення зобов'язання), як
стягнення збитків, необхідна наявність
всіх елементів складу цивільного
(господарського) правопорушення:
протиправної поведінки; збитків;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника і збитками; вини.
При відсутності хоч б одного з цих
елементів господарсько-правова
відповідальність не настає.

Згідно з ч. 1 стт 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22
Господарського кодексу України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України відшкодування збитків є
встановленим договором або законом
правовим наслідком, що настає у разі
порушення зобов'язання.

Частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави вважати, що ними регулюються
правовідносини сторін, що носять
зобов'язальний характер, в тому числі
щодо стягнення збитків, відшкодування
яких передбачено умовами договору або
вимогами закону як наслідок порушення
господарського зобов'язання, тобто
таких збитків, відшкодування яких, за
наявності вини сторони у порушенні
господарського зобов'язання, носить
обов'язковий для цієї сторони характер,
а наявність збитків і їх розмір
перебувають у причинно-наслідковому
зв'язку з порушенням.

Виходячи з вищевикладеного, збитки - це
об'єктивне зменшення будь-яких
майнових благ кредитора, які він поніс
внаслідок невиконання боржником свого
зобов'язання та які знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку з
неправомірною поведінкою боржника.

З огляду на викладене колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, на
підставі складеного 02.05.2011
відповідачем акту на предмет
обстеження нежитлового приміщення
позивача в будинку № 1/2 по вулиці
Кіквідзе після залиття з вище
розташованого нежитлового приміщення
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія-сервіс»,
відповідно до якого в нежитловому
приміщенні Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-сервіс" вийшла з
ладу м'яка гнучка підводка ХВП до
змішувача, внаслідок чого відбулося
залиття нижче розташованого
нежитлового приміщення позивача, як
зазначено в акті, залиття нежитлового
приміщення позивача відбулося по вині
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-сервіс", позивач
звернувся до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-сервіс" про
відшкодування майнової шкоди, завданої
залиттям. Рішенням господарського суду
міста Києва від 10.12.2012 у справі № 17/379,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2013,
відмовлено в задоволенні зазначеного
позову, оскільки акт від 02.05.2011 не є
належним та об'єктивним доказом
завдання позивачу Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Мрія-сервіс" збитків, так як не
відповідає вимогам п. 2.3.6. додатку № 4 до
Правил утримання будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства №76 від 17.05.2005 року "Про
затвердження правил утримання
будинків та прибудинкових територій".

Як стверджує позивач в апеляційній
скарзі, підставою відшкодування
відповідачем збитків у розмірі 37 858,02
грн., понесених позивачем, а саме: 28 593,42
грн. - витрат на ремонтно-будівельні
роботи, проведені позивачем з метою
усунення наслідків залиття, та не
відшкодовані Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мрія-сервіс», 4 521,93
грн. - судових витрат по справі за
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія-сервіс», 3 937,92
грн. - витрат за проведення експертизи
по справі за позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мрія-сервіс», 804,75 грн. - судових витрат
за подання апеляційної скарги у справі
за позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія-сервіс», є
неналежне надання саме відповідачем
позивачу житлово-комунальних послуг,
зокрема, не виконання обов'язку щодо
обстеження приміщення, належного
встановлення причин аварії та
оформлення відповідного акту про це.

Однак, такі твердження позивача судом
не приймаються до уваги, оскільки
позивачем ні під час розгляду справи в
суді першої інстанції, ні під час
апеляційного провадження судом
апеляційної інстанції, не надано
належних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34
Господарського процесуального кодексу
України на підтвердження наявності
всіх елементів складу цивільного
правопорушення, зокрема, не надано
доказів наявності причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
відповідача, яка, як зазначає позивач,
полягала в невиконанні відповідачем
обов'язку щодо обстеження приміщення,
належного встановлення причин залиття,
оформлення відповідного акту про це та
збитками, понесеними позивачем.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
позивач не довів, що дії або
бездіяльність відповідача призвели до
спричинення позивачу майнової шкоди у
сумі 37 858,02 грн., колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи позивача,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції, викладених в
оскаржуваному рішенні, господарський
суд першої інстанції під час вирішення
спору вірно встановив фактичні
обставини справи, належним чином
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, а тому, рішення
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Фактор".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"Фактор" на рішення господарського суду
міста Києва від 06.12.2013 у справі №
910/20572/13- залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 06.12.2013 у справі № 910/20572/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20572/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
С.І. Буравльов

В.О. Зеленін