ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.02.14р. Справа № 904/10223/13

За позовом Девладівська сільська рада
Софіївського району Дніпропетровської
області, с. Девладове, Софіївський
район, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Біленко
Людмили Іванівни, смт. Софіївка,
Софіївський район, Дніпропетровська
область

про стягнення 2 210,00 грн. заборгованості
за використання земельної ділянки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача: Скочко В.М., довіреність №
б/н від 09.01.2014 р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Девладівська сільська рада
Софіївського району Дніпропетровської
області звернулася до господарського
суду з позовом про стягнення з Фізичної
особи-підприємця Біленко Людмили
Іванівни недоотриманої плати за
використання земельної ділянки в
розмірі 2 210,00 грн.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги, викладені у позовній
заяві, у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку повноважного представника в
судові засідання, призначені для
розгляду справи, не забезпечив, про
дату, час і місце проведення судових
засідань відповідач повідомлений
належним чином за його
місцезнаходженням згідно матеріалів
справи (а.с. 26-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Цивільного
кодексу України місцезнаходження
юридичної особи визначається місцем її
державної реєстрації, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2
постанови).

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути
справу за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, за
відсутності представника відповідача,
оскільки про час та місце розгляду
справи останній повідомлений належним
чином, про що свідчить підпис
відповідача в рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення (а.с. 22,30).

27.01.2014р. у судовому засіданні розгляд
справи відкладався до 11.02.2014р., 11.02.2014р.
розгляд справи відкладався до 24.02.2014р.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
подавалось.

У судовому засіданні 24.02.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, вислухавши
пояснення представника позивача,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Перевіркою контрольно-ревізійного
відділу у Софіївському районі
Дніпропетровської області встановлено
факт недоотримання фінансових
ресурсів Девладівської сільської ради
(далі - позивач) на суму 16461,57 грн., про що
складно акт №470-1802 від 19.03.2010 року.

Відповідно до вищезазначеного акту
сума недоотриманих коштів за
використання земельної ділянки від
ФОП Біленко Л.І. (далі - відповідач)
становить 2 210,00 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.05.2013 року по справі №2а
зобов'язано Девладівську сільську раду
виконати вимоги
контрольно-ревізійного відділу в
Софіївському районі Дніпропетровської
області від 27.12.20010 р. № 25990 в частині
відшкодування недоотриманої орендної
плати за використання земель сільської
ради юридичними та фізичними особами
без укладення договорів оренди в
розмірі 11165,15 грн. в тому числі шляхом
пред'явлення позову.

На виконання виконавчого листа №
2а виданого 24.09.2013 р. Постановою
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області від 22.10.2013 р.
відкрито виконавче провадження №40297310
про зобов'язання Девладівської
сільської ради виконати вимоги
контрольно-ревізійного відділу в
Софіївському районі Дніпропетровської
області від 27.09.2010 р. № 25900 в частині
відшкодування недоотриманої орендної
плати за використання земель сільської
ради юридичними та фізичними особами
без укладання договорів оренди в
розмірі 11 165 грн. 15 коп.

Господарський суд, дослідивши та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, дійшов
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

За приписами пункту 3.7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011
року, власники землі та
землекористувачі мають право на захист
своїх прав шляхом стягнення збитків з
особи, яка вчинила неправомірні дії
щодо відповідних земельних ділянок, у
випадках, встановлених главою 24
Земельного кодексу України, та за
процедурою, передбаченою Порядком
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року.

Відповідно до абзацу другого пункту 2
вказаного Порядку, до складу комісій
включаються представники Київської,
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, виконавчих
комітетів міських (міст обласного
значення) рад (голови комісій), власники
землі або землекористувачі (орендарі),
яким заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть їх
відшкодовувати, представники
державних органів земельних ресурсів і
фінансових органів, органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач у своєму позові просить
стягнути з відповідача недоотриману
плату за використання земельної
ділянки.

Однак, плата за користування земельною
ділянкою може бути стягнута лише при
наявності правовстановлюючих
документів на земельну ділянку.

Неодноразову вимогу суду надати
належний розрахунок заявленої до
стягнення суми збитків, складений у
порядку передбаченому чинним
законодавством України позивач не
виконав, пояснивши, що такий розрахунок
не входить до його компетенції.

Для застосування ж такого заходу
відповідальності, як стягнення
збитків слід встановлювати наявність у
діях відповідача усіх чотирьох
елементів складу цивільного
правопорушення (протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
збитками і вини).

Відповідно до вимог статті 22
Цивільного кодексу України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Отже, відшкодування збитків можливо
лише за наявності складу
правопорушення, до якого входять
наступні елементи: протиправна
поведінка, наявність збитків,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та спричиненням збитків,
вина. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення
виключає настання відповідальності у
вигляді відшкодування збитків.

Наявність постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 30.05.2013 року
не позбавляє позивача обов'язку
довести наявність та розмір збитків
належними та допустимими доказами,
передбаченими Порядком визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 284 від 19.04.1993 року. Відповідних
доказів позивачем не надано.

Посилання позивача на Акт
контрольно-ревізійного відділу у
Софіївському районі Дніпропетровської
області, як на підставу стягнення судом
не приймається з огляду на те, що згідно
статті 15 Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єкту, що
ревізується. Довідка
контрольно-ревізійного управління чи
акт перевірки може бути підставою для
вчинення відповідних процесуальних
дій посадовими особами (зокрема -
пред'явлення відповідного позову до
суду), однак не позбавляє відповідну
особу процесуального обов'язку
доводити свої вимоги належними та
допустимими доказами.

Сама лише довідка
контрольно-ревізійного управління чи
акт перевірки не визначені
законодавством як безумовний доказ
господарського чи цивільно-правового
правопорушення. Обставини, вказані в
такому акті в господарському
судочинстві повинні підтверджуватися
належними доказами у відповідності до
статей 33 та 34 Господарського
процесуального кодексу України. (
постанови ВСГУ від 10.08. 2011 р . у справі
№ 23/14, від 15.02.2011р. у справі № 5004/1660/11).

З врахуванням викладеного суд вважає,
що позивачем належними та допустимими
доказами не доведено понесення збитків
у розмірі, заявленому до стягнення у
зв'язку з чим у задоволенні позову слід
відмовити.

Судові витрати, відповідно до приписів
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст.33, 34, 49, 82-87
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на
позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя Н.Г. Назаренко Дата підписання
рішення, оформленого відповідно до
вимог ст. 84 ГПК України, - 26.02.2014р.
Згiдно з оригіналом Секретар с/з
26.02.2014 р. Є.В. Бондик