ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.Справа № 922/5267/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. Авто", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Люботин про стягнення 11119,26 грн. за
участю представників сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. Авто" звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення
11119,26 грн. Позовні вимоги обґрунтовує
тим, що відповідач в порушення умов
укладеного між сторонами договору
поставки № 51 від 22.03.2013 року неналежним
чином виконав свої зобов"язання щодо
оплати товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 25 грудня 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 20 січня 2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 20.01.2014 року
представник позивача надав клопотання
про долучення до матеріалів справи
документів, поданих на виконання
ухвали суду про порушення провадження
у справі від 25.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20.01.2014 року
усне клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
задоволено; розгляд справи відкладено
на 03.02.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання 03.02.2014 року не з"явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить відмітка в повідомленні про
дату, час та місце наступного засідання
суду від 20.01.2014 року.

Представник відповідача в судове
засідання 03.02.2014 року не з"явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить відмітка в повідомленні про
дату, час та місце наступного засідання
суду від 20.01.2014 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20 січня 2014 року
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого сторонам для підготовки до
судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п.4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.

22.03.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто» (позивач)
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(відповідач) було укладено договір
поставки № 51, у відповідності до умов
якого, в порядку та на умовах,
визначених цим договором, позивач
зобов»язується систематично
поставляти і передавати у власність
відповідача визначений цим договором
товар за його замовленнями, окремими
партіями за цінами, в асортименті та
кількості, що зазначаються в накладних,
які є невід'ємною частиною договору, а
відповідач зобов'язується приймати та
своєчасно оплачувати товар на
встановлених даним договором умовах.

Відповідно до п. 4.1 ціна кожної окремої
партії товару зазначається у рахунках
позивача, в національній валюті
України - гривні.

Відповідно до п. 4.2 договору загальна
сума договору складає суму ціни товару,
вказану у видаткових накладних,
виданих протягом строку дії договору.

Відповідно до п. 5.1 договору відповідач,
якщо сторони не домовились про
попередню оплату партії товару,
зобов»язаний провести повний
розрахунок за отриману по видатковій
накладній або акту приймання - передачі
партію товару протягом 14 календарних
днів з моменту отримання товару.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем було поставлено товар на
загальну суму 8500,00 грн., що
підтверджується накладною № ТЕ-Н3081-017
від 22.03.2013 року (а.с. 18), яка підписана
обома сторонами.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідач в порушення п.5.1. договору
свої зобов'язання належним чином не
виконав, а здійснив лише часткову
оплату в сумі 1500,00 грн., що
підтверджується фіскальним чеком від
22.03.2013 року (а.с. 39).

Як вбачається з матеріалів справи,
04.07.2013 року позивач направив на адресу
відповідача претензію про сплату боргу
в сумі 7000,00 грн. протягом десяти днів з
дня отримання даної претензії, проте
відповідач відповіді на зазначену
претензію не надав.

Крім того, заборгованість відповідача
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків станом на 01.01.2014 року, який
підписаний обома сторонами (а.с. 37).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов»язань, у
нього утворився борг перед позивачем в
сумі 7000,00 грн. (основна заборгованість),
що й стало підставою для звернення
останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту відвантаження
товару згідно накладної № ТЕ-Н3081-017 від
22.03.2013 року та недоведеність з боку
відповідача факту повного розрахунку з
позивачем за отриманий товар за цією
накладною, суд визнає вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 7000,00 грн.
обґрунтованими, правомірними,
доведеними матеріалами справи, не
спростованими відповідачем та такими,
що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 125,72 грн. 3%
річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимоги про стягнення з нього 3% річних в
сумі 125,72 грн. заявлені позивачем
обґрунтовано, доведені матеріалами
справи, вірно нараховані та підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 493,84 грн. пені та
3500,00 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що у
випадку затримки оплати товару,
відповідач, за вимогою позивача,
сплачує останньому суму
заборгованості, з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення платежу, а також пеню,
що обчислюється від суми прострочення
платежу, у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 10.4 договору передбачено, що у
випадку непогашення грошової
заборгованості протягом 45 і більше
календарних днів з моменту виникнення
такої заборгованості, відповідач
зобов»язаний додатково сплатити на
користь і на вимогу позивача штраф у
розмірі 50% від вартості неоплаченого
товару.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано нараховано відповідачу
пеню на суму заборгованості у розмірі
493,84 грн. та штраф у розмірі 50% за
несвоєчасне виконання зобов»язання в
сумі 3500,00 грн., розрахунок пені та
штрафу перевірено судом з урахуванням
вимог діючого законодавства.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 509, 526, 549, 610, 611, 612, 623-629, 712
Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174,
ст. 193 Господарського кодексу України;
ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто» (03134, м.
Київ, вул. Симиренка, 36, п/р 29 в ПАТ
«Банк Велес», МФО 322799, )
7000,00 грн. суму основної заборгованості,
493,84 грн. пені, 3500,00 грн. штрафу, 125,42 грн. 3%
річних та 1720,50 грн. витрат зі сплати
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 06.02.2014 р.

Суддя Добреля Н.С.

922/5267/13