РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

26 лютого 2014 року
Справа № 924/1104/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій
В.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання
Баклан Н.С.,

За участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 ( довіреність №
б/н від 03.06.2013 р. );

ОСОБА_2 (паспорт серії
НОМЕР_1)

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 24.12.13 р. у
справі №924/1104/13 (гол.суддя Субботіна
Л.О., судді: Музика М.В., Муха М.Є.)

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (Хмельницька область,м.
Кам'янець-Подільський)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(Хмельницька область,
м.Кам'янець-Подільський)

про 1. Звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки площею 9,0 кв.м., що
знаходиться по АДРЕСА_1

2. Зобов'язання демонтувати
самовільно збудовану цегляну
перегородку та вхідні двері, що
знаходяться на земельній ділянці по
АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 24.12.2013р. у
справі №924/1104/13 відмовлено в позові
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про:
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки площею 9,0 кв.м., що
знаходиться по АДРЕСА_1 зобов'язання
демонтувати самовільно збудовану
цегляну перегородку та вхідні двері, що
знаходяться на земельній ділянці по
АДРЕСА_1

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги не відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, не підтверджені належними
доказами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою (арк.справи 149-151).

В скарзі, зокрема, зазначає, що місцевим
господарським судом було взято до
уваги рішення господарського суду
Хмельницької області від 06.06.2013р. у
справі №924/451/13, яке не може мати
приюдиційного значення, оскільки
спірні правовідносини, які виникли між
позивачем та відповідачем, відбулися
після набуття позивачем права
власності на спірну земельну ділянку
згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 26 липня 2013 року, укладеного між
позивачем та Кам'янець-Подільською
міською радою та будівництва
відповідачем цегляної перегородки та
встановлення вхідних дверей на
земельній ділянці позивача.

Стверджує, що між позивачем та
відповідачем відсутні сервітутні
відносини, тому відсутнє право
відповідача на спірну земельну
ділянку.

Апелянт зазначає, що у зв'язку з
ігноруванням державною
сільськогосподарською інспекцією
звернень позивача стосовно
незаконного заволодіння відповідачем
земельної ділянки, позивач був
вимушений скласти акт обстеження
спірної земельної ділянки від 16 серпня
2013 року із зазначенням факту
порушеного права позивача.

На підставі викладеного, скаржник
просить скасувати рішення
господарського суду Хмельницької
області від 24.12.2013р. у справі №924/1104/13 та
прийняти нове, яким задовольнити позов
у повному обсязі.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.01.2014р.
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження, справу призначено до
слухання (арк.справи 148).

Відповідач (ФОП ОСОБА_2) надіслав на
адресу Рівненського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу (арк.справи 159-162), в
заперечує проти доводів, викладених в
апеляційній сказі.

У відзиві зазначає, що судом першої
інстанції було повно з'ясовано всі
обставин справи, дослідженні всі
докази які мають значення для
правильного вирішення спору і
постановлено рішення без порушення
норм матеріального та процесуального
права, доводи позивача спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами,
а тому апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення Господарського
суду Хмельницької області від 24.12.2013р.
правомірно залишено без змін.

Вважає, що доводи позивача про
самовільне зайняття земельної ділянки
площею 9,0 кв.м. спростовуються
рішеннями Кам'янець-Подільської
міської ради, договором
купівлі-продажу майна, договором
купівлі-продажу земельної ділянки,
договорами оренди землі, технічною
документацією, листом
Держсільгоспінспекції в Хмельницькій
області №4/1-2907 від 13.09.2013р. про
відсутність порушень відповідача під
час перевірки звернення позивача щодо
можливого самовільного зайняття
належної їй земельної ділянки.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 26.02.2014р., відповідач та його
представник заперечили проти доводів
та вимог апеляційної скарги, з підстав
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу. Просять суд рішення
господарського суду Хмельницької
області від 24.12.13р. у справі №924/1104/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Позивач не забезпечив явку свого
представника в судове засідання,
надіслав заяву про відкладення
розгляду апеляційної скарги у зв'язку з
хворобою.

Дане клопотання не підлягає
задоволенню, оскільки ухвалою від
25.01.2014р. суд не зобов'язував конкретну
особу з'явитися у судове засідання, а
уповноваженого представника, який мав
здійснювати представницькі
повноваження фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст.102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представників сторін, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника відповідача.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

03.12.2009р. виконавчим комітетом
Кам'янець-Подільської міської ради №1958
прийнято рішенням, яким надано дозвіл
підприємцю ОСОБА_3 на виготовлення
містобудівного обґрунтування на
будівництво та обслуговування
торгового павільйону по АДРЕСА_1

22.12.2009р. ФОП ОСОБА_3 звернулася до
Кам'янець-Подільської міської ради із
заявою про затвердження графічних
матеріалів та містобудівного
обґрунтування на земельну ділянку
загальною площею 71 кв.м., в тому числі
сервітут, за адресою: АДРЕСА_1, та
надання дозволу на розробку проекту
відведення вказаної земельної ділянки.

Висновком управління містобудування
та архітектури Кам'янець-Подільської
міської ради №03/01-14 від 05.01.2010р.,
попереднім висновком відділу охорони
пам'яток історії і культури у
Хмельницькій області №904/1585, листом
Кам'янець-Подільської
санітарно-епідеміологічної станції №36
від 15.01.2010р., висновком управління
Держкомзему у м.Кам'янець-Подільському
№01-02/06-33/22 визначена можливість
відведення земельної ділянки ОСОБА_3,
площею 0,0071 га, в тому числі сервітут
(обмеження) на частину земельної
ділянки площею 0,0009 га - безперешкодний
доступ до приміщення на першому
поверсі, для будівництва та
обслуговування торгівельного
павільйону за адресою: АДРЕСА_1.

16.02.2010р. підприємцю ОСОБА_3 було надано
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
орієнтованою площею 71,0 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, передбаченої для
обслуговування торгівельного
павільйону (рішення 55 сесії
Кам'янець-Подільської міської ради № 38
від 16.02.2010р.).

Відповідно проекту землеустрою
земельної ділянки, розташованої по
проспекту Грушевського, 27/16, виконаного
на замовлення ФОП ОСОБА_3, відображена
частина земельної ділянки площею 0,0009
га, на яку встановлено сервітут
(обмеження) - безперешкодний доступ до
приміщення першого поверху, яке
належить іншій особі.

03.06.2010р. комісією з розгляду питань
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, погоджено проект
землеустрою позивача із встановленим
сервітутом на частину земельної
ділянки площею 0,0009 га.

Рішенням 60 сесії Кам'янець-Подільської
міської ради №60 від 27.07.2010р.
затверджений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею 71,0
кв.м. за адресою: проспект Грушевського,
27/16 та передано її в оренду ФОП ОСОБА_3.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області по справі №924/451/13
від 06.06.2013р., залишеним без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 21.11.2013р., було відмовлено у
позові фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Кам'янець-Подільської
міської ради за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
визнання недійсним п. 8.1. договору
оренди землі від 02.08.2010р. Відповідно до
п. 8.1 договору оренди на частину
орендованої земельної ділянки площею
9,0 кв.м. встановлено обмеження у
використанні - безперешкодний доступ
до приміщення першого поверху, яке
належить іншій особі. Під час розгляду
даної справи судом першої інстанції
встановлено погодження з позивачем
умови щодо обмеження у використанні
частини орендованої земельної ділянки
шляхом встановлення земельного
сервітуту, площею 0,0009 га, за адресою:
АДРЕСА_1.; рішенням
Кам'янець-Подільської міської ради №60
від 27.07.10р. затверджено проектну
документацію із землеустрою з вказаним
сервітутом, який зареєстрований у
встановленому законом порядку. Також
судом встановлено, що п. 8.1 договору не
порушує прав позивача за договором
оренди землі від 02.08.2010р., а навпаки,
спрямований на реалізацію прав
користувачів земельних ділянок та
приміщень, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

26.07.2013р. Кам'янець-Подільська міська
рада (продавець) та ОСОБА_3 (покупець)
уклали договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
продавець на підставі рішення 42-ї сесії
міської ради за №95 від 29.05.2013р. зі
змінами згідно рішення 43-ї сесії
міської ради за №92 від 09.07.2013р. передає
за плату, а покупець приймає у
власність і оплачує земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 71,0 кв.м. згідно плану
земельної ділянки. Вид використання
земельної ділянки - для обслуговування
торгівельного павільйону (п. 1.2
договору).

Відповідно до п.3.1.5 договору визначено
обмеження у використанні -
встановлений сервітут на земельну
ділянку площею 0,0009 гектарів, строк дії
сервітуту - безстроково.

На підставі договору купівлі - продажу
від 07.12.2012р. ОСОБА_2 придбав у
колективного підприємства
"Торгово-комерційна фірма "ІНФОРМАЦІЯ_1"
магазин незавершеного будівництва, що
знаходиться по проспекту АДРЕСА_2

Згідно договору оренди землі від
28.03.2013р., Кам'янець-Подільською міською
радою рішенням від 05.03.2013р. №62 було
передано в строкове платне
користування ФОП ОСОБА_2 земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення, загальною площею 82,0 кв.м.,
що знаходиться в
м.Кам'янець-Подільський по проспекту
АДРЕСА_2. На вказані земельній ділянці
знаходяться об'єкти нерухомого майна:
приміщення орендаря (п.2.2 договору
оренди).

Земельна ділянка, відповідно п.5.1
договору, передається в оренду для
будівництва та обслуговування
магазину.

Як вбачається з кадастрового плану
орендованої земельної ділянки, вона
межує із земельною ділянкою, що
перебуває у користуванні ОСОБА_3

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№11193171 від 19.10.2013р. за ОСОБА_2
зареєстровано право власності на
приміщення магазину, загальною площею
222,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно №11193056 від 19.10.2013р.

Як вбачається з позовної заяви та
апеляційної скарги, апелянт при
обґрунтуванні своїх вимог посилається
на акт обстеження земельної ділянки по
АДРЕСА_1 від 16.08.2013р., який підписано
громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 У
акті вказано, що ФОП ОСОБА_2, власником
нежитлового приміщення, що знаходиться
по АДРЕСА_2, самовільно зайнята
земельна ділянка, площею 9,0 кв.м., що
знаходиться по АДРЕСА_1 яка належить на
праві приватної власності ФОП ОСОБА_3,
шляхом будівництва цегляної
перегородки та встановлення вхідних
дверей; заяви ФОП ОСОБА_3 зверталася до
інспекції державного архітектурного
контролю у Хмельницькій області та до
Державної інспекції сільського
господарства Хмельницької області з
приводу будівництва відповідача,
скаргу на бездіяльність посадових осіб
інспекції державного архітектурного
контролю у Хмельницькій області,
адресовану прокуратурі
м.Хмельницького, постанову про
закриття кримінального провадження
від 29.07.2013р., складену слідчим СВ
Кам'янець-Подільського МВ УМВС України
в Хмельницькій області.

Відповідно до листа
Держсільгоспінспекції в Хмельницькій
області №4/1-2907 від 13.09.2013р., порушень з
боку відповідача під час перевірки
звернення позивача щодо можливого
самовільного зайняття належної їй
земельної ділянки не виявлено.

Згідно протоколу судового засідання
господарського суду Хмельницької
області від 04.11.2013р., головний
спеціаліст Державної інспекції
сільського господарства в
Хмельницькій області Петренчук Т.І. в
судовому засіданні також повідомив, що
порушень з боку відповідача під час
перевірки звернення позивача щодо
можливого самовільного зайняття
належної їй земельної ділянки не
виявлено.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
відзиву, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд прийшов
до висновку про наступне:

Як встановлено ч.1 ст.1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу
України встановлено, що власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється, зокрема, шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав,
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

Самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду (ст.212 ЗК України).

Самовільне зайняття земельної ділянки,
як встановлено ст.1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель", це будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Згідно ст. 98 Земельного кодексу
України, право земельного сервітуту -
це право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Сервітут, відповідно до п.1 ст.100
Земельного кодексу України, може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як передбачено пунктом 3.1.5 договору
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 26.07.2013р., укладеного між
Кам'янець-Подільською міською радою та
ОСОБА_3, на підставі якого позивач набув
права власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 71,0 кв.м., щодо належної
позивачу земельної ділянки визначено
обмеження у використанні -
встановлений сервітут на земельну
ділянку площею 0,0009 гектарів, строк дії
сервітуту - безстроково.

Частиною 2 статті 35 ГПК України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Як було встановлено рішенням
господарського суду Хмельницької
області по справі №924/451/13 від 06.06.2013р.
(залишеним без змін постановою Вищого
господарського суду України від
21.11.2013р.), погодження з позивачем умови
щодо обмеження у використанні частини
орендованої земельної ділянки шляхом
встановлення земельного сервітуту,
площею 0,0009 га, за адресою: АДРЕСА_1.;
рішенням Кам'янець-Подільської міської
ради № 60 від 27.07.10 затверджено проектну
документацію із землеустрою з вказаним
сервітутом, який зареєстрований у
встановленому законом порядку. Також
судом встановлено, що п. 8.1 договору
(яким було передбачено обмеження у
використанні позивачем земельної
ділянки - безперешкодний доступ до
приміщення першого поверху, яке
належить іншій особі) не порушує прав
позивача за договором оренди землі від
02.08.2010р., а навпаки, спрямований на
реалізацію прав користувачів
земельних ділянок та приміщень,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2.

Відповідно до договору оренди землі
від 28.03.2013р., земельна ділянка
несільськогосподарського призначення,
що знаходиться в
м.Кам'янець-Подільський по проспекту
АДРЕСА_2, перебуває в оренді
відповідача ФОП ОСОБА_2.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно №11193171
від 19.10.2013р. за ОСОБА_2 зареєстровано
право власності на приміщення
магазину, загальною площею 222,0 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
№11193056 від 19.10.2013р.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду Хмельницької
області про використання відповідачем,
належної позивачу земельної ділянки,
площею 0,0009 га, за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі встановленого земельного
сервітуту.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, а також свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2 статті 20
Господарського суду України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
будь-які докази самовільного
користування та будівництва
відповідачем, а також дій, які
перешкоджають ФОП ОСОБА_3 володіти,
користуватися та розпоряджатися
належною їй земельною ділянкою, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 9,0 кв.м., що знаходиться по
пр.Грушевського, 27/16 у м.Кам'янець -
Подільський та зобов'язання
демонтувати самовільно збудовану
цегляну перегородку та вхідні двері, що
знаходяться на земельній ділянці по
АДРЕСА_1

Також, місцевим господарським судом
вірно зазначено, що наявний в
матеріалах справи акт обстеження
земельної ділянки від 16.08.2013р. по
АДРЕСА_1 не може вважатись належним
доказом по справі, оскільки складений
особами, які не мають спеціальних знань
та визначених законом повноважень для
встановлення факту самовільного
зайняття земельної ділянки та факту
здійснення самовільного будівництва.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника, зазначені в
апеляційній скарзі, апеляційним судом
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 24.12.13р. у справі №924/1104/13 -
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Мамченко Ю.А.