ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Справа № 925/2041/13

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого - судді Гури І.І., при
секретарі - Мирошниченко Б.В., за участю
представника позивача - Кучер Ю.В. за
довіреністю, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Черкаси справу
за позовом приватного підприємства
"АГРОСЕРВІС", м. Черкаси до товариства
з обмеженою відповідальністю
"Скала-Подільський спеціалізований
кар"єр", смт. Скала-Подільська
Тернопільської області про стягнення
16512,90 грн., -

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "АГРОСЕРВІС"
звернулось до господарського суду
Черкаської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Скала-Подільський
спеціалізований кар"єр" (перший
відповідач) та товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаси-Ексім-Транс"
(другий відповідач), у якому просить суд
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача заборгованість в сумі
16828,48 грн., у тому числі: 3000,00 грн.
основного боргу за поставку товару;
11105,11 грн. пені, 2723,37 грн. три проценти
річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
21.03.2012 між позивачем та першим
відповідачем був укладений договір
купівлі-продажу №000010 (далі - Договір), в
порушення умов якого свої зобов'язання
з оплати за отриману продукцію перший
відповідач виконував з простроченням
та не у повному обсязі, станом на 06.04.2012
прострочення відповідача складало
207524,00 грн. і у подальшому, аж до дати
пред'явлення позову не припинялося,
хоча сума заборгованості періодично
змінювалося у сторону зменшення.,
станом на день звернення позивача до
суду з позовом заборгованість першого
відповідача по оплаті отриманого
товару становить 3000,00 грн. 01.08.2013 між
позивачем та другим відповідачем
укладено договір поруки, згідно з яким
другий відповідач поручився перед
позивачем за виконання першим
відповідачем своїх зобов'язань за
договором купівлі-продажу №000010 від
21.03.2012, пунктом 3.1. договору поруки
встановлений обов'язок поручителя
самостійно виконувати обов'язки
боржника - першого відповідача у разі
невиконання ним забезпечених
зобов'язань протягом одного місяця із
дня його укладення. 11.09.2013 позивач
направив другому відповідачу вимогу
про виконання обов'язків поручителя за
договором поруки в сумі 3000,00 грн.
(отримана керівником другого
відповідача 11.09.2013), у встановлений
договором поруки строк (три календарні
дні) другий відповідач свого обов'язку
не виконав, заборгованість першого
відповідача не погасив, засобами
позасудового врегулювання спір
вирішити не вдалося. у зв'язку з чим
позивач був змушений звернутися до
суду з позовом за захистом свого
порушеного права.

У заяві, поданій до суду 17.12.2013, позивач
зменшив позовні вимоги із 16828,48 грн. на
16512,90 грн., просить суд стягнути: 16512,90
грн., у тому числі: 3000,00 грн. основного
боргу за поставку товару; 10 789,53 грн.
пені, 2723,37 грн. три проценти річних,
внаслідок допущеної помилки в
розрахунку пені. До заяви додані:
розрахунок пені, докази відправки
заяви про зменшення позовних вимог
відповідачам.

У заяві від 25 12.2013 представник позивача
повідомила суд, що перший відповідач
сплатив позивачу суму основного боргу
- 3000,00 грн. До заяви додана банківська
виписка.

У заяві від 22.01.2014 представник
позивача просить суд прийняти відмову
від позову до другого відповідача,
позовні вимоги до першого відповідача
про стягнення 13512,90 грн. підтримує в
повному обсязі.

Ця відмова не суперечить
законодавству та не порушує інтереси
інших осіб, тому судом прийнята.

Від першого відповідача 28.01. 2014
електронною поштою надійшло
клопотання про припинення провадження
у справі, у якому він вказав, що на дату
подання позову до суду у відповідача-1
існувала заборгованість перед
позивачем у розмірі 3000 грн., вже після
відкриття провадження по справі
відповідач-1 повністю погасив
заборгованість перед позивачем,
сплативши 3000 грн., які були предметом
цього спору, тому провадження у справі
підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.
1 ст. 80 ГПК України за відсутністю
предмету спору, і як зазначено у п. п. 4.4.
п. 4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18.

У письмових запереченнях на
клопотання першого відповідача про
припинення провадження представник
позивача вказала, що основний борг
після відкриття провадження по справі
перший відповідач сплатив суму
основного боргу, про що позивач
зазначив у судовому засіданні та надав
копію банківської виписки, однак
відповідач не звернув увагу, що в
позовній заяві та заяві про зменшення
позовних вимог зазначено, що крім
основного боргу, позивач просить суд
стягнути штрафні санкції у вигляді
пені, трьох процентів річних, а також
судові витрати, що також є предметом
даного спору.

У письмовому відзиві, що надійшов
електронною поштою 08.02.2014 на виконання
вимог ухвали суду від 28.01.204, перший
відповідач повідомляє: щодо заявленої
суми боргу, то після відкриття
провадження у справі повністю погасив
свою заборгованість, тому предмет
спору відсутній, щодо заявленої
позовної вимоги про стягнення пені
заявляє про сплив позовної давності та
просить на підставі цього відмовити в
її стягненні (договором передбачено
останній день виконання зобов'язання
відповідачем 05.04.2012, то враховуючи
приписи ст. 260 ЦК України, позовна
давність щодо подання позовних вимог
про стягнення неустойки - пені за
невиконання договору сплила 05.04.2013);
щодо стягнення трьох процентів річних,
то відповідач не погоджується з
запропонованим позивачем трьох
процентів річних, так як позивач
визначив невірно періоди прострочення,
тому відповідач пропонує свій
розрахунок трьох процентів річних і
визнає до сплати їх у сумі 2 706,32 грн.

У письмових поясненнях від 10.02.2014,
представник позивача, ознайомившись із
відзивом першого відповідача,
повідомила, що вважає розрахунок
відповідача трьох процентів річних
помилковим, оскільки період
прострочення обраховується, починаючи
з наступного дня після дня, коли мала
бути оплата по договору (або була
фактично) та включає в себе день оплати,
таким чином позивач просить стягнути
2723,37 грн. трьох процентів річних,
позовні вимоги щодо нарахування 10789,53
грн. пені підтримує в повному обсязі,
також просить суд відшкодувати за
рахунок відповідача, понесені
позивачем судові витрати в сумі 1720,50
грн.

Другий відповідач представника у
судові засідання не направив, відзив
на позовну заяву не подав, не
повідомивши про причини, хочу був
належним чином повідомлений про дати
та час судових засідань, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення та
телефонограмою суду.

У судовому засіданні представник
позивача пояснила, що відмовляється
від позову до другого відповідача
згідно поданої заяви, просила суд дану
відмову прийняти; щодо позовних вимог
до першого відповідача, то сума
основного боргу відповідачем сплачена,
про що позивач повідомив суд у заяві,
вимогу щодо пені підтримує в сумі, що
викладена нею у заяві про зменшення
позовних вимог, однак щодо її стягнення
посилається на розсуд суду; щодо вимоги
про стягнення трьох відсотків річних,
то дотримується свого розрахунку, не
згідна з розрахунком, наданим
відповідачем, оскільки вважає, що день
оплати входить в період прострочення,
щодо судового збору, то просила
стягнути його з відповідача на користь
позивача у повному обсязі.

У судовому засіданні була оголошена
перерва з 11 лютого по 18 лютого 2014 року.

Згідно ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази, наявні у
матеріалах справи, судом встановлені
наступні обставини.

21 березня 2012 року приватне
підприємство "Агросервіс" (продавець
за договором, позивач у справі) та
товариство з обмеженою
відповідальністю "Скала-Подільський
спецкар'єр" (покупець за договором,
перший відповідач у справі, далі -
відповідач) уклали договір №000010 (далі -
Договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався передати у
власність відповідача пічне паливо
(далі - товар), а й відповідач - прийняти
й оплатити його.

У Договорі сторони, зокрема, домовились
про наступне:

- кількість товару - 34 930 л., на суму 237 524,00
грн. (п. 1.1.);

- покупець здійснює 20% передоплати за
товар, 20% по факту поставки, 60% протягом
15 календарних днів після отримання
товару шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок продавця (п. 2.1.);

- оплата здійснюється на підставі
виставленого продавцем рахунку (п. 2.2.);

- датою передачі товару вважається дата
відпуску товару, зазначена в накладній
(п. 3.3.);

- за прострочення платежу покупець
сплачує продавцю пеню в розмірі 10% від
суми заборгованості за кожний день
прострочення.

01 серпня 2013 року приватне підприємство
"Агросервіс" (кредитор за договором,
позивач у справі) та товариство з
обмеженою відповідальністю
"Черкаси-Ексім-Транс" ( поручитель за
договором, другий відповідач у справі)
уклали договір поруки, відповідно до
умов якого другий відповідач поручився
перед позивачем за виконання своїх
зобов'язань першим відповідачем -
відповідачем (боржником), які витікають
із Договору від 21.03.2012 №000010, укладеним
між кредитором, як продавцем, та
боржником, як покупцем. (надалі -
основний договір). Відповідно до
договору поруки поручитель
зобов'язався у разі невиконання
боржником обов'язків за основним
договором та усною угодою на послуги
перевезення протягом одного місяця із
дня укладення даного договору
самостійно виконати зазначені
обов'язки боржника перед кредитором на
підставі письмової вимоги кредитора,
протягом трьох календарних днів з дати
її отримання, шляхом перерахування
суми заборгованості на розрахунковий
рахунок кредитора.

На виконання Договору позивач
поставив першому відповідачу
(відповідачу) товар на загальну суму
237524,00 грн., як передбачено у Договорі,
що підтверджується видатковою
накладною №РН-0000037 від 21 березня 2012
року,, та довіреністю першого
відповідача на отримання цінностей №
30 серія СПС від 22 березня 2012 року,
товарно-транспортною накладною БЗС
№010285 від 21 березня 2012 року, подорожнім
листом №290237 вантажного автомобіля від
21 березня 2012, податковою накладною від
21.03.2012, актом приймання-передачі
продукції (товарів) від 21 березня 2012
року.

В порушення умов Договору, своє
зобов'язання з оплати перший
відповідач виконував з простроченням
платежу та не у повному обсязі.

Позивач направляв другому
відповідачу вимогу від 11.09.2013 №11-09-2/13
про виконання зобов'язання за
договором поруки в сумі 3000,00 грн., яка
була отримана другим відповідачем
11.09.2013, що підтверджується підписом
директора другого відповідача.

Однак, ні перший, ні другий відповідач
борг за Договором не сплатили, на
вимогу не відреагували.

Згідно розрахунку, наданого позивачем,
борг відповідача з оплати за товар на
день подачі позову становив 3000,00 грн.

Після порушення провадження у справі,
23.12.2013, перший відповідач погасив
позивачу повністю основний борг за
товар в сумі 3000,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1137 від 23.12.2013 на суму 3000,00 грн..
банківською випискою від 24.12.2013, про що
у заяві від 25.12.2013 повідомив
представник позивача, а також перший
відповідач у клопотанні про припинення
провадження у справі та письмовому
відзиві на позов.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
підлягаючими частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є
стягнення грошової суми, яка становить
борг з оплати за товар, пені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, а також трьох процентів
річних.

Договір, на підставі якого виникли
господарські зобов'язання між
позивачем та першим відповідачем (далі
- відповідачем) за правовою природою є
господарським договором поставки.

Згідно ст. 265 Господарського
кодексу України (далі - ГК України) за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 193, 202 ГК України та
статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства; одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що
перший відповідач порушив умови
договору щодо оплати за товар у
встановлений Договором строк.
Внаслідок порушення порядку та строку
оплати утворився борг, який був
погашений першим відповідачем після
порушення провадження у справі, отже
предмет спору зі стягнення 3000,00 грн.
основного боргу відсутній, і в цій
частині провадження підлягає
припиненню.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Позивач, відповідно до п. 4.4. Договору,
що передбачає нарахування пені за
прострочення оплати відповідачем, з
урахуванням обмежень встановлених
Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України, а
саме: обмежив пеню подвійною обліковою
ставкою НБУ, припинив нарахування пені
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано,
нарахував пеню за період 06.04.2012 по
06.10.2012 на загальну суму 10789,53 грн.
(згідно заяви про зменшення позовних
вимог).

Заява відповідача про застосування
наслідків спливу позовної давності
являється обґрунтованою, з огляду на
наступне.

Згідно з ч.1 ст.223 ГК України при
реалізації в судовому порядку
відповідальності за правопорушення у
сфері господарювання застосовуються
загальний та скорочені строки позовної
давності, передбачені Цивільним
кодексом України, якщо інші строки не
встановлено цим Кодексом.

За визначенням ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

З урахуванням приписів норм ч.1 ст.223 ГК
України, глави 19 ЦК України про позовну
давність до вимог про стягнення пені
застосовується спеціальна позовна
давність в один рік (ст.258 ЦК України),
оскільки інша тривалість у таких
правовідносинах не передбачена
законом і не обумовлена за
домовленістю сторін.

Позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
ЦК України (ч.1 ст.260 ЦК України), якщо цей
порядок не змінений за домовленістю
сторін.

Сторони договору не встановили правила
визначення строків, тому суд
застосовує правила визначення та
обчислення позовної давності,
встановлені ЦК України.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст.261 ЦК України).

У ч. 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Зі змісту договору вбачається, що у
відповідача, як користувача, виник
обов'язок здійснити оплату 06.04.2012.

Оскільки договором не встановлено
інше, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування пені припиняється через
шість місяців, тобто 06.10.2012, як визначив
позивач. Отже на стягнення пені за
07.10.2013 сплила, встановлена ст.258 ЦК
України спеціальна позовна давність в
один рік.

Позовна заява подана позивачем до суду
12.12.2013. Таким чином, з вимоги про
стягнення пені сплила, встановлена
законом, позовна давність. Вимоги
позивача не підпадають під ознаки
вимог, передбачених ст.268 ЦК України, на
які позовна давність не поширюється.
Поважних причин пропущення позовної
давності судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. 262 ЦК України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

У ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України
встановлено, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З огляду на викладене, суд вважає,
що за таких обставин, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено відповідачем до прийняття
рішення, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК
України є підставою для відмови у
позові в частині стягнення 10789,53 грн.
пені.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до вказаної норми
позивач нарахувала та заявила до
стягнення з відповідача 2723,37 грн. три
проценти річних.

Відповідач у письмовому відзиві
не погодився з запропонованим
позивачем розрахунком трьох процентів
річних, вказавши, що позивач невірно
визначив періоди прострочення, і
запропонував свій розрахунок річних на
суму 2706,32 грн., визнавши вказану ним
суму до сплати.

Позивач, ознайомившись, з
відзивом, не погодився із розрахунком
відповідача, вважав його помилковим,
оскільки період прострочки
обраховується починаючи з наступного
дня після дня, коли мала бути оплата по
договору (або була фактично) та включає
в себе день оплати, тому позивач
дотримується власного розрахунку
трьох процентів річних.

Суд, погоджується з розрахунком трьох
процентів річних відповідача. оскільки
вважає, що дні оплати включаються в
наступні періоди прострочення, де
розрахунок здійснюється з меншої суми
боргу, з якої вже вирахувано оплату,
адже в день оплати сума боргу
зменшується.

Тому, суд вважає підлягаючим до
задоволення 2706,32 грн. трьох процентів
річних.

З огляду на встановлені обставини
справи та наведені правові норми, суд
вважає доведеним право позивача на
стягнення з відповідача 2706,32 грн. трьох
процентів річних, в іншій частині суми
трьох процентів річних необхідно
відмовити, підлягаючим припиненню
провадження в частині стягнення 3000,00
грн. основного боргу у зв'язку з
відсутністю предмету спору, не
підлягаючим до задоволення вимогу про
стягнення 10 789,53 грн. пені у зв'язку зі
спливом позовної давності, про яку
заявив відповідач.

Отже позов підлягає до часткового
задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Відповідач порушив порядок і строк
оплати за товар, сплативши суму боргу
за товар після порушення провадження у
справі, відповідач не довів, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення, яке виразилось у
простроченні виконання грошового
зобов'язання з оплати за товар.

Як вказано у п. 4.7 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
частиною другою статті 49 ГПК
передбачено, що в разі коли спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Зазначена
норма виступає процесуальною санкцією,
яка застосовується господарським
судом незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною. У такому застосуванні суду
слід виходити з широкого розуміння
даної норми, маючи на увазі, що
передбачені нею наслідки можуть
наставати і в разі неправомірної
бездіяльності винної особи, яка не
вжила заходів до поновлення порушених
нею прав і законних інтересів іншої
особи (зокрема, ухилялася від
задоволення її заснованих на законі
вимог), що змусило останню звернутися
за судовим захистом. Так, якщо
зменшення позивачем розміру позовних
вимог пов'язане з частковим визнанням
та задоволенням позову відповідачем
після подання позову, то судовий збір у
відповідній частині покладається на
відповідача. Або у разі коли в позові
відмовлено, але з обставин справи
вбачається, що спір доведено до
судового розгляду внаслідок ухилення
відповідача від розгляду претензії
позивача, якщо вона пред'являлася
(статті 6-8 ГПК), то судовий збір також
покладається на відповідача. При цьому
якщо у відповідних випадках позивача
звільнено від сплати судового збору, то
останній стягується в доход державного
бюджету України.

З огляду на вище викладене, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені останнім при поданні позову,
а саме: 1720,50 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, п. 1-1, п. 4 ст. 80, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Скала-Подільський
спеціалізований кар"єр" (Тернопільська
область, Борщівський район, смт.
Скала-Подільська, вул.
Кам'янець-Подільська, 1,
ідентифікаційний код 03443850) на користь
приватного підприємства "Агросервіс"
(м. Черкаси, вул. Зелінського, 12/1,
ідентифікаційний код 30829259) - 2 706,32 грн.
три проценти річних та 1720,50 грн.
судового збору.

Припинити провадження в частині
стягнення 3000,00 грн. основного боргу .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом 10 днів з дня складення повного
рішення.

Повне рішення складено 19 лютого 2014 року

СУДДЯ
І.І. Гура