м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
«Агроспецпереробка»ДоПриватного
«Артбудінвест»Простягнення 14 205,15 грн.
Суддя Спичак О.М.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: Цікало М.М. - дов. №
18/91/13 від 18.09.2013 року
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агроспецпереробка»
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
підприємства «Артбудінвест» про
стягнення 14 205,15 грн.
Ухвалою суду від 12.12.2013 року було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 17.01.2014 року.
Представник позивача в судове
засідання 17.01.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив, про
дату та час слухання справи був
повідомлений належним чином.
У судовому засіданні 17.01.2014 року
представник відповідача подав
клопотання про долучення доказів
сплати основної заборгованості в сумі
10 000,00 грн., яке судом розглянуто та
задоволено, а також надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких проти задоволення позовних вимог
У зв'язку з неявкою в судове засідання
представника позивача та необхідністю
витребувати додаткові докази по
справі, суд відклав розгляд справи до
Представник позивача в судове
засідання 10.02.2014 року повторно не
з'явився, вимоги ухвали суду не
виконали, про причини неявки суд не
повідомили, про дату та час слухання
справи були повідомлені належним
Представник відповідача у даному
судовому засіданні подав клопотання
про припинення провадження справі в
частині стягнення суми основного боргу
та залишення без розгляду в частині
стягнення 1 372,49 грн. пені та 2 832,66 грн.
тридцяти відсотків річних.
Розглянувши зазначене клопотання
відповідача суд його задовольнив в
частині припинення провадження у
справі та відмовив у його задоволенні в
частині залишення позову без розгляду.
Згідно з абзацом 4 пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-08/140
від 15.03.2010 року «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.
Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 10.02.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, Господарський суд міста
Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агроспецпереробка»
(постачальник) та Приватним
підприємством «Артбудінвест»
(покупець) 01.04.2013 року було укладено
договір поставки № 15, відповідно до
пункту 1.1 якого постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти його і
оплатити на умовах даного договору.
Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором поставки.
У відповідності до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
В пункті 1.2 вищезазначеного договору
вказано, що найменування, ціна і
асортимент товарів, що підлягають
поставці, визначаються у відповідних
специфікаціях, які є невід'ємною
Умовами п. 2.1 договору встановлено, що
ціна на товар визначається у
відповідних специфікаціях, а також
зазначається у видаткових накладних.
Відповідно до п. 2.1 договору, ціна на
товар визначається відповідною
специфікацією, а також зазначається в
Умовами п. 3.1 договору, кількість,
асортимент товару, що поставляється
зазначається в специфікаціях до даного
договору, а також в товарних накладних,
які є невід'ємною частиною даного
договору, які оформляються окремо на
кожну партію товару.
Відповідно до специфікації № 1 до
договору № 15 від 01.04.2013 р. постачальник
зобов'язався поставити покупцю муку
м'ясокістну кількістю 10 тонн та
вартістю 29 500,00 грн.
Відповідно до п. 4.7 договору, передача
товару формується шляхом проставляння
відмітки про отримання товару на
екземпляр товарної накладної шляхом
підпису представника покупця,
повноваження якого закріплені в
довіреності, виданої відповідно до
законодавства України. Підтвердженням
передачі товару являється підписана
представником покупця товарна
накладна. При передачі товару
постачальник зобов'язаний передати
покупцю належним чином оформлені
наступні документи: товарну накладну,
податкову накладну, документи, які
підтверджують якість товару.
Згідно з п 5.1 договору, оплата за
поставлений товар здійснюється
покупцем в розмірі 100% по факту
надходження товару на склад покупця.
Умовами п. 5.2 договору встановлено, що
оплата здійснюється на основі
виставленого рахунку чи накладних
шляхом перерахування покупцем коштів
на поточний постачальника чи готівкою
з оформленням документів у
відповідності з вимогами дійсного
Як стверджує позивач, ним на виконання
умов договору поставки № 15 від 01.04.2013 р.
на адресу відповідача було поставлено
продукцію на суму 55 800,00 грн., що
підтверджується товарно-транспортною
накладною № РН-0000132 від 11.04.2013 р. В свою
чергу, відповідачем у строки
передбачені умовами договору, було
здійснено оплату за отримане
обладнання частково у розмірі 45 800,00
грн., у зв'язку з чим заборгованість по
договору складає 10 000,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, позивач
звернувся до Господарського суду м.
Києва з позовом про стягнення з
відповідача 10 000,00 грн. основного боргу,
1 372,49 грн. пені та 2 832,66 грн. тридцять
відсотків річних, у зв'язку з
неналежним виконанням умов договору
поставки № 15 від 01.04.2013 р.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково з наступних
Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.
До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
Умовою виконання зобов'язання - є строк
(термін) його виконання. Дотримання
строку виконання є одним із критеріїв
належного виконання зобов'язання,
оскільки прострочення є одним із
проявів порушення зобов'язання. Строк
(термін) виконання зобов'язання за
загальним правилом, узгоджується
сторонами в договорі.
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
Згідно з п 5.1 договору, оплата за
поставлений товар здійснюється
покупцем в розмірі 100 % по факту
надходження товару на склад покупця.
Умовами п. 5.2 договору встановлено, що
оплата здійснюється на основі
виставленого рахунку чи накладних
шляхом перерахування покупцем коштів
на поточний постачальника чи готівкою
з оформленням документів у
відповідності з вимогами дійсного
З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на адресу відповідача було
поставлено продукцію на суму 55 800,00 грн.,
товарно-транспортною накладною №
РН-0000132 від 11.04.2013 р. Проте відповідач, в
порушення дійсних домовленостей у
строк встановлений умовами договору за
поставлений товар не розрахувався, у
зв'язку з чим його заборгованість на
момент подання позовної заяви складала
Представник відповідача у судовому
засіданні надав платіжне доручення №
906 від 16.12.2013 р. на суму 10 000,00 грн., з якого
вбачається, що відповідачем після
порушення провадження у даній справі,
було сплачено за поставлений товар
суму у розмірі 10 000,00 грн.
Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.
Таким чином, провадження у справі в
частині позовних вимог щодо стягнення
суми основного богу за поставлений
товар у розмірі 10 000,00 грн. підлягає
припиненню у зв'язку з відсутністю
Позивач за прострочення строків сплати
за поставлений товар, керуючись
пунктом 6.1 договору, нарахував та
просить стягнути з відповідача 1 372,49
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.
Статтею 546 Цивільного кодексу України
передбачено, що виконання зобов'язань
може забезпечуватись згідно з
договором неустойкою, яку боржник
повинен сплатити в разі неналежного
виконання зобов'язань.
Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.
Відповідно до частин 2 статті 549
Цивільного кодексу України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.
Згідно частини 2 статті 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.
Відповідно до п. 6.1 договору у разі
несвоєчасної чи неповної оплати
поставленого товару покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
Здійснивши перерахунок пені з
урахуванням умов договору,
прострочення по сплаті грошового
зобов'язання, застосовуючи порядок
розрахунків погоджений сторонами,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню повністю у розмірі 1 379,49
Також позивачем заявлено до стягнення
з відповідача 2 832,66 грн. тридцяти
відсотків відсотки річних.
Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Відповідно до п. 6.1 договору у разі
несвоєчасної чи неповної оплати
поставленого товару покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику
тридцять відсотків річних від вартості
неоплаченого товару за кожний день
Здійснивши перерахунок 30 % річних, з
урахуванням умов договору,
прострочення відповідачем сплати
грошового зобов'язання та порядку
розрахунків погодженого сторонами,
господарський суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги про стягнення 30%
річних підлягають задоволенню
повністю у розмірі 2 832,66 грн.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 6 Закону
України «Про судовий збір» розподіл
судового збору між сторонами та
перевірка повноти сплати судового
збору здійснюються відповідно до
процесуального законодавства.
У випадках застосування статті 80 ГПК
України, суд має вирішити питання про
розподіл між сторонами господарських
витрат, тобто про покладення таких
витрат або на позивача, або на
відповідача у справі.
Об'єктом справляння судового збору
згідно положень ст. 3 Закону України
«Про судовий збір» є сам факт подання
до суду позовної заяви, за результатами
розгляду якої судом вчинені відповідні
дії - вирішено питання про порушення
провадження у справі, винесено
відповідну ухвалу, здійснено
повідомлення учасників процесу про
розгляд справи в судовому засіданні,
витребувано у сторін необхідні для
розгляду справи документи та інше.
В разі, якщо наслідком припинення
провадження у справі стали дії
відповідача (сплата боргу після
звернення позивача з позовом до суду),
здійснені судові витрати покладаються
Як вбачається з наданих сторонами
документів, спір між сторонами
частково було врегульовано внаслідок
сплати відповідачем 10 000,00 грн., проте і
виник він внаслідок неправильних дій
останнього. У зв'язку з чим, суд вважає
за доцільне стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір,
оскільки часткову сплату
заборгованості було здійснено після
подання позивачем позовної заяви до
суду.
Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 80, 82-85 ГПК
України, Господарський суд міста Києва,
1. Позовні вимоги задовольнити
2. Провадження в частині стягнення 10 000,00
грн. боргу припинити на підставі п. 1-1
ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального
3. Стягнути з Приватного підприємства
м. Київ, Солом'янський р-н, вул.
Митрополита Василя Липківського, буд.
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агроспецпереробка»
Дніпропетровськ, вул. Тверська, 1, код
сімдесят дві) грн. 49 коп. пені, 2 832 (дві
тисячі вісімсот тридцять дві) грн. 66
коп. та 1 720 (одну тисячу сімсот двадцять)
грн. 50 коп. судового збору.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

17.02.2014 р.

Суддя
Спичак О.М.