ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р.
Справа № 914/2101/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Марка Р.І.

суддів
Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

при секретарі судового засідання
Томкевич Н.М.

за участю представників

від позивача - не з'явились;

від відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3;

третя особа - не з'явились,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Управління освіти, молоді та
спорту Старосамбірської
райдержадміністрації, б/н від 05.12.13р.
(вх. № 05-05/2728/13 від 12.12.2013р.)

на рішення господарського суду
Львівської області від 19.11.2013р.

у справі № 914/2101/13, головуючий суддя
Матвіїв Р., судді Сухович Ю., Петрашко М.

за позовом: Управління освіти, молоді
та спорту Старосамбірської
райдержадміністрації, м. Старий Самбір

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Червоноград

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_4, АДРЕСА_4

про відшкодування зайво понесених
витрат,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 19.11.2013р. у справі
№ 914/2101/13 у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим,
зокрема, що позивачем не доведено, а в
матеріали справи не подано належних та
допустимих доказів в підтвердження
того, що недоліки вугілля виникли до
передання його позивачу або з причин,
які існували до цього моменту, і що ці
недоліки стосуються саме вугілля, яке
було поставлене відповідачем.

Не погодившись з рішенням
господарського суду Львівської
області від 19.11.2013р. у справі № 914/2101/13,
Управління освіти, молоді та спорту
Старосамбірської
райдержадміністрації звернулось до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, б/н від 05.12.2013р. (вх. № 05-05/2728/13
від 12.12.2013р.).

Згідно автоматичного розподілу справ
КП "Документообіг господарських судів",
12.12.2013р. справу за № 914/2101/13 розподілено
до розгляду судді -
доповідачу Марку Р.І.

Розпорядженням голови суду від 16.12.2013р.
у склад колегії для розгляду справи №
914/2101/13 введено суддів Бойко С.М. та Бонк
Т.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.12.13
апеляційну скаргу у справі № 914/2101/13
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 20.01.14.

Скориставшись правом, наданим ст. 96 ГПК
України, відповідач подав відзив на
апеляційну скаргу, в якому заперечує
доводи скаржника та зазначає, що
рішення місцевого господарського суду
ухвалено з дотриманням і правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, а висновки,
викладені у цьому рішенні суду
відповідають дійсним обставинам
справи. Просить залишити рішення
Господарського суду Львівської
області від 19.11.2013р. у даній справі без
змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених у
відповідних ухвалах суду.

В дане судове засідання з'явились
представники відповідача, які
підтримали доводи, викладені у відзиві
на апеляційну скаргу та висловили свої
міркування з питань, що виникли в ході
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази в їх сукупності, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення Господарського суду
Львівської області від 19.11.2013 року у
справі № 914/2101/13 залишити без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом і це вбачається з матеріалів
справи, 15.09.2011 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та відділом
освіти Старосамбірської районної
державної адміністрації Львівської
області укладено договір № 270 про
закупівлю вугілля за державні кошти,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язувався поставити у 2011 році
замовнику вугілля, марки ГЖСМ в
кількості 1 300 тонн, на загальну суму 1 131
000 грн. по ціні 870 грн. за 1 тонну, а
замовник зобов'язувався приймати
вугілля, яке відповідає показникам
якості вугілля, встановленим цим
договором, та оплатити його вартість на
умовах та в строки згідно умов
договору.

У п. 2.3 договору сторони погодили, що
вугільна продукція, що поставляється
за цим договором, повинна відповідати
наступним вимогам: вугілля марки ГЖСШ,
кількість 1 300 т, зольність - до 28 %,
вологість - до 10 %, ціна за одиницю
товару - 870 грн.

Згідно з п. 4.1 договору оплата
проводиться замовником безготівковим
шляхом після отримання та перевірки
вугілля у відповідності до п. 2.3.
договору, але не пізніше 5 робочих днів
із дати надходження вугілля.

Протягом 5 робочих днів із дати
надходження вугілля замовник надсилає
постачальнику лист, у якому вказуються
якісні показники вугілля, що прийняті
до розрахунків. Вказані якісні
показники є підставою для взаємних
розрахунків (п. 4.2 договору).

Вугілля вважається поставленим
постачальником і прийнятим замовником
тільки після отримання замовником
оригіналів посвідчень про якість,
рахунків - фактур, товарно-транспортної
накладної та накладної на отримання
товару і підписання сторонами акту
приймання - передачі вугільної
продукції (п. 4.3 договору).

Серед обов'язків позивача, згідно з пп.
5.1.2. п. 5.1. договору, визначено прийняти
замовлене вугілля відповідно до вимог
та умов даного договору, що
засвідчується актом
приймання-передачі.

Спір між сторонами виник у зв'язку з
поставкою відповідачем по договору від
15.09.2011 року № 270 вугілля неналежної
якості, у зв'язку з чим позивач просить
суд стягнути з відповідача суму
збитків, завданих останньому такою
поставкою.

Як правомірно встановлено судом першої
інстанції, обов'язку відповідача
забезпечити поставку вугілля, якісні
показники якого повинні відповідати
вимогам, встановленим п. 2.3. цього
договору (п. п. 5.3.2. п. 5.3.), відповідають
зустрічні зобов'язання позивача
прийняти замовлене вугілля відповідно
до вимог та умов даного договору, що
засвідчується актом
приймання-передачі вугільної
продукції (п. п. 5.1.2. п. 5.1.), та здійснити
оплату за вугілля після отримання та
провірки даного вугілля у
відповідності до п. 2.3., але не пізніше
5-х робочий днів з дати надходження
вугілля (п. 4.1. договору), протягом 5-х
робочих днів з дати надходження
вугілля, замовник надсилає
постачальнику лист, в якому вказуються
якісні показники вугілля, що прийняті
до розрахунків; вказані показники є
підставою для взаємних розрахунків (п.
4.2. договору).

При цьому, вироком Старосамбірського
районного суду Львівської області від
02.11.2012 року у справі № 1322/1265/12 ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального
кодексу України. Судом у даній
кримінальній справі встановлено, що
ОСОБА_4, працюючи заступником
начальника відділу освіти
Старосамбірської РДА Львівської
області та виконуючи обов'язки
начальника відділу освіти, будучи
службовою особою, внаслідок
неналежного виконання службових
обов'язків, через несумлінне ставлення
до них, всупереч інтересам служби, в
порушення вимог ст. ст. 3, 40, 41 Закону
України "Про здійснення державних
закупівель" та всупереч п. п. 1.2., 2.3., 4.1.,
4.2., 4.3. договору від 15.09.2011 року № 270,
укладеного між відділом освіти
райдержадміністрації та ФОП ОСОБА_2, не
перевіривши якісні характеристики
поставленого кам'яного вугілля марки
ГЖСШ зольністю до 28 %, без отримання
оригіналів посвідчень про якість, в
період з жовтня по листопад 2011 року у
приміщенні відділу освіти затвердив
акти приймання-передачі вугілля та
підписав платіжні доручення про
проведення оплати за поставлене
вугілля в кількості 252,40 тонн на
загальну суму 325 206,00 грн., у результаті
таких дій відділом освіти
райдержадміністрації проведено оплату
за вугілля неналежної якості з
граничною зольністю 46 % - 60,1 %, вартість
якого є відповідно нижчою.

Старосамбірською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією Державної
фінансової інспекції у Львівській
області проведено позапланову ревізію
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Старосамбірської РДА
Львіської області за період з 01.01.2011
року по 31.12.2011 року, за результатом якої
складено акт від 03.05.2012 року № 38-38/24. Так,
у ході вказаної позапланової ревізії
встановлено, що на підставі наданих
Старосамбірським РВ УМВС України у
Львівській області та прокуратурою
хімічних аналізів ВАТ "Львівська
вугільна компанія" та ціни на вугілля,
сформованої ВП "Вуглезбуд" ДП
"Львіввугілля", встановлено, що
фактична зольність поставленого
відповідачем позивачу вугілля
становила 46 % - 60,1 %, при допустимій
договором - 28 %, а тому станом на 15.09.2011
року зайво понесені позивачем витрати
(збитки) становлять 490 630 грн. 00 коп.,
виходячи з показників золи та
вологості.

Поставлене вугілля школи
використовували за призначенням, тобто
спалювали для обігріву, підтвердженням
чого є довідка відділу освіти
Старосамбірської районної державної
адміністрації від 12.07.2012 року про
залишки вугілля в школах та показники
температурного режиму в закладах
освіти з 18.11.2011 року по 13.04.2012 року, копії
яких долучено до матеріалів справи.

З врахуванням фактичних обставин
справи та аналізу положень п. 1.2., п. 4.1.,
4.2., пп. 5.1.2. п. 5.1. договору поставки від
15.09.2011 року № 270 місцевий господарський
суд дійшов висновку про те, що
перевірка якості поставленого вугілля
є обов'язком позивача, який повинен
бути виконаний до моменту проведення
оплати позивачем його вартості, але не
пізніше 5-х робочих днів з моменту
надходження вугілля, з надісланням
відповідачу відповідного листа.

Відповідно до умов договору про
закупівлю вугілля за державні кошти №
270 від 15.09.2011 року постачальник
зобов'язувався у 2011 році поставити
замовнику вугілля марки ГЖСМ в
кількості 1 300 тон на загальну суму 1 131
000,00 грн. по ціні 870,00 грн. за 1 тонну (п. 1.1.
та п 2.3. договору), а замовник - приймати
вугілля, яке відповідає показникам
якості вугілля, встановленим цим
договором, та оплатити його вартість на
умовах та в строки згідно з умовами
договору (п. 1.2. договору).

В силу ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного
кодексу України одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму в розмірі, встановленому
домовленістю, відповідно до ст. 632
Цивільного кодексу України моментом
виконання обов'язку продавця передати
товар покупцеві є накладна, яка є і
доказом отримання останнім товару.

З матеріалів та дійсних обставин
справи судом встановлено та не
заперечується сторонами, що
відповідачем, на виконання умов
договору від 15.09.2011 року № 270,
здійснювалась поставка вугілля,
останнє було прийняте позивачем,
розвантажувалося до середніх шкіл
району та було використане останніми.
Позивачем здійснювалась часткова
оплата за отримане вугілля. З приводу
цих фактів спору між сторонами не має.

В силу ст. 673 Цивільного кодексу
України, продавець повинен передати
покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 675 Цивільного кодексу
України, товар, який продавець передає
або зобов'язаний передати покупцеві,
має відповідати вимогам щодо його
якості в момент його передання
покупцеві, якщо інший момент
визначення відповідності товару цим
вимогам не встановлено договором
купівлі-продажу.

Згідно з умовами договору сторони
обумовили, що якість вугільної
продукції, що поставляється, повинна
відповідати марці ГЖСШ та
засвідчуватись посвідченнями якості
виробника (п. 2.1., п. 2.2.).

Спір між сторонами виник у зв'язку з
поставкою відповідачем по договору від
15.09.2011 року № 270 вугілля неналежної
якості, у зв'язку з чим позивач просить
суд стягнути з відповідача суму
збитків, завданих останньому такою
поставкою.

Однак, як встановлено судом вище,
обов'язку відповідача забезпечити
поставку вугілля, якісні показники
якого повинні відповідати вимогам,
встановленим п. 2.3. цього договору (п. п.
5.3.2. п. 5.3.), відповідають зустрічні
зобов'язання позивача прийняти
замовлене вугілля відповідно до вимог
та умов даного договору, що
засвідчується актом
приймання-передачі вугільної
продукції (п. п. 5.1.2. п. 5.1.), та здійснити
оплату за вугілля після отримання та
провірки даного вугілля у
відповідності до п. 2.3., але не пізніше
5-х робочий днів з дати надходження
вугілля (п. 4.1. договору), протягом 5-х
робочих днів з дати надходження
вугілля, замовник надсилає
постачальнику лист, в якому вказуються
якісні показники вугілля, що прийняті
до розрахунків; вказані показники є
підставою для взаємних розрахунків (п.
4.2. договору).

Відтак, проаналізувавши положення п.
1.2., п. 4.1., 4.2., пп. 5.1.2. п. 5.1. договору
поставки від 15.09.2011 року № 270 місцевий
господарський суд дійшов правомірного
висновку про те, що перевірка якості
поставленого вугілля є обов'язком
позивача, який повинен бути виконаний
до моменту проведення оплати позивачем
його вартості, але не пізніше 5-х
робочих днів з моменту надходження
вугілля, з надісланням відповідачу
відповідного листа.

Згідно з положеннями ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення передбачені ст. 193
Господарського кодексу України.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо в зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню в
цей строк (термін).

Пунктом 6.2. договору сторони погодили,
що гарантують відповідність порядку
приймання-передачі вугілля за
кількістю і якістю до вимог чинних
нормативних документів та цього
договору.

Порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за якістю
врегульовано Інструкцією,
затвердженою постановою Держарбітражу
при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року
№ П-7 (надалі - Інструкція), яка
застосовується у всіх випадках, коли
стандартами, технічними умовами,
Основними та Особливими умовами
поставки або іншими обов'язковими для
сторін правилами не встановлено інший
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за якістю
і комплектністю, а також тари під
продукцією або товарами.

Зокрема, за результатами приймання
продукції за якістю і комплектністю
складається акт про фактичну якість і
комплектності отриманої продукції,
який повинен бути складений у день
закінчення приймання продукції за
якістю і комплектності згідно з
вимогами та повинен відповідати
вимогам, визначеним п. 29 Інструкції.

Згідно з ч. 4 ст. 268 Господарського
кодексу України, постачальник повинен
засвідчити якість товарів, що
поставляються, належним
товаросупровідним документом, який
надсилається разом з товаром, якщо інше
не передбачено в договорі.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
якість вугілля засвідчується
посвідченням якості виробника. Вугілля
вважається поставленим постачальником
та прийнятим замовником тільки після
отримання замовником оригіналів
посвідчень про якість, рахунків-фактур,
товаротранспортної накладної та
накладної на отримання товару та
підписання сторонами акта
приймання-передачі вугільної
продукції.

Тобто, посвідчення якості виробника
повинно бути надано замовнику станом
на момент підписання актів
приймання-передачі вугільної
продукції.

Разом з тим, при виявленні
невідповідності якості, комплектності,
маркування продукції, що надійшла, тари
або упаковки вимогам стандартів,
технічних умов, кресленням, зразкам
(еталонам) договору або даним,
зазначеним у маркуванні і супровідних
документах, що засвідчують якість
продукції (п. 14 цієї Інструкції),
одержувач призупиняє подальшу
прийомку продукції і складає акт, у
якому вказує кількість оглянутої
продукції і характер виявлених при
прийманні дефектів. Одержувач
зобов'язаний забезпечити зберігання
продукції неналежної якості або
некомплектної продукції в умовах, що
запобігають погіршення її якості та
змішування з іншою однорідною
продукцією. Одержувач також
зобов'язаний викликати для участі у
продовженні приймання продукції і
складання двостороннього акта
представника іногороднього
виготовлювача (відправника), якщо це
передбачено в Основних і Особливих
умовах поставки, інших обов'язкових
правилах або договорі (п. 16 Інструкції).
Акт, що встановлює неналежну якість або
некомплектність продукції, повинен
відповідати вимогам п. 32 .

Пунктом 17 Інструкції встановлені
вимоги, яким повинен відповідати
виклик представника іншої сторони. В
разі неявки представника виробника
(відправника) перевірка якості
продукції здійснюється представником
відповідної галузевої інспекції з
якості продукції, а перевірка якості
товарів експертом бюро товарних
експертиз чи представником
відповідної інспекції з якості (п. 20
Інструкції).

Пунктом 10 вказаної Інструкції
передбачено, що прийняття товару
вважається здійсненим своєчасно, якщо
перевірка якості і комплектності
продукції закінчена в установлені
терміни (п. 10 Інструкції), тобто (п. 6
Інструкції) не пізніше 20 днів після
видачі продукції органом транспорту чи
надходження її на склад одержувача при
доставці продукції постачальником чи
при вивезенні продукції одержувачем
(при міжміських поставках).

Окрім цього, згідно з ч. ч. 1, 6 пункту 9
Інструкції, не пізніше 5 днів з дня їх
виявлення, проте не пізніше 4-х місяців
з дня поступлення продукції на склад
одержувача, повинен бути складений акт
про приховані недоліки, якими
визнаються такі недоліки, що не могли
бути виявлені при звичайному для
даного виду продукції прийманні, і
виявлені лише в процесі обробки,
підготовки демонтажу, в процесі
монтажу, випробуванні, використанні і
зберіганні.

Відповідно до ч. 1 ст. 679 Цивільного
кодексу України, продавець відповідає
за недоліки товару, якщо покупець
доведе, що вони виникли до передання
товару покупцеві або з причин, які
існували до цього моменту.

Згідно з ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу
України покупець, якому переданий
товар неналежної якості, має право,
незалежно від можливості використання
товару за призначенням, вимагати від
продавця за своїм вибором: 1)
пропорційного зменшення ціни; 2)
безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк; 3)
відшкодування витрат на усунення
недоліків товару.

У разі поставки товарів більш низької
якості, ніж вимагається стандартом,
технічними умовами чи зразком
(еталоном), покупець має право
відмовитися від прийняття і оплати
товарів, а якщо товари уже оплачені
покупцем, - вимагати повернення
сплаченої суми. (ч. 5 ст. 268
Господарського кодексу України).

З матеріалів та дійсних обставин
справи судом встановлено, що у
відповідності до згаданої вище
Інструкції акти про фактичну якість
отриманої продукції, акти про
встановлення неналежної якості
продукції, а також акти про приховані
недоліки отриманої продукції не
складались, такі в матеріалах справи
відсутні.

Судом також встановлено, що на
виконання п. 4.2. договору від 15.09.2011 року
№ 270 позивач в 5-ти денний строк з
моменту поставки лист з вказівкою на
якісні показники вугілля, а саме про
невідповідність поставленого вугілля
вимогам зольності до 28 %, що мало б стати
підставою для взаємних розрахунків,
відповідачу не надсилав.

Згідно зі ст. 688 Цивільного кодексу
України покупець, зобов'язаний
повідомити продавця про порушення умов
договору купівлі-продажу щодо
кількості, асортименту, якості,
комплектності, тари та (або) упаковки
товару у строк, встановлений договором
або актами цивільного законодавства, а
якщо такий строк не встановлений, - в
розумний строк після того, як порушення
могло бути виявлене відповідно до
характеру і призначення товару. У разі
невиконання покупцем цього обов'язку
продавець має право частково або в
повному обсязі відмовитись від
задоволення відповідних вимог покупця,
якщо продавець доведе, що невиконання
покупцем обов'язку повідомити продавця
про порушення умов договору
купівлі-продажу спричинило
неможливість задоволення його вимог
або спричинить для продавця витрати, що
перевищують його витрати у разі
своєчасного повідомлення про
порушення умов договору.

Згідно з приписами частини першої
статті 623 ЦК України боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до частини другої статті 22
цього Кодексу збитками є: 1) втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно з ч.1 ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання; учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності
(ч.1, ч.2 ст.218 ГК України).

Статтею 225 ГК України передбачено, що до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Таким чином за позовом про стягнення
збитків підлягають встановленню
обставини невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання
відповідачем, як підстава майнової
відповідальності, наявності збитків та
їх розміру, причинний зв'язок між
неправомірною поведінкою відповідача
та завданими збитками та вина
відповідача.

Як правомірно встановлено місцевим
господарським судом, в даному випадку
позивачем не наведено обставин, які б
свідчили про те, що недоліки вугілля
виникли до його передачі позивачу або з
причин, які існували до цього моменту, і
що ці недоліки стосуються саме вугілля,
яке було поставлене відповідачем.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували правомірність
заявленого позову, апеляційний
господарський суд не вбачає підстав
для задоволення вимог апеляційної
скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Львівської області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 19.11.2013р. у справі
№ 914/2101/13 залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Стягнути з Управління освіти,
молоді та спорту Старосамбірської
райдержадміністрації (82000, Львівська
область, м. Старий Самбір, Л.Галицького,
40, ) в доход державного
бюджету України (отримувач - УДКСУ у
Личаківському районі м. Львова; Банк
-ГУДКСУ у Львівській області; МФО банку
- 825014; код отримувача (ЄДРПОУ) 38007620;
рахунок № 2006) 3 604 грн. 78 коп.
судового збору за перегляд рішення в
апеляційному порядку.

3. Доручити місцевому
господарському суду видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повна постанова складена 26 лютого 2014р.

Головуючий суддя
Марко Р.І.

Суддя
Бойко С.М.

Суддя
Бонк Т.Б.