ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2014 року
Справа № 904/9167/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г.
(доповідач),

суддів: Подобєда І.М., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

за участю прокурора: Пахучин М.Б.,
прокурор відділу, посвідчення № 014722
від 22.01.2013 року.

представники сторін:

від відповідача: Герасимчук С.С.
представник, довіреність №4/10-624 від
16.12.13;

представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином,

розглянувши апеляційні скарги
Прокуратури Дніпропетровської області
та Дніпропетровської міської ради м.
Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.12.2013 року у справі №
904/9167/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Єрмак", м.
Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради м.
Дніпропетровськ

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю "Єрмак" до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на
торговельний павільйон літ. А
загальною площею 37,4 кв.м., що
розташований за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Боброва, 13К та
визнання права власності на
торговельні павільйони, що розташовані
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Боброва, 14К, без додаткових актів вводу
в експлуатацію.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12..2013
року (суддя Дубінін І.Ю.) позов
задоволено у повному обсязі, визнано за
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Єрмак" м.
Дніпропетровськ право власності на
торговельний павільйон літ. А
загальною площею 37,4 кв.м., що
розташований за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Боброва, 13К -
без додаткового введення в
експлуатацію, визнано за Товариством з
обмеженою відповідальністю "Єрмак" м.
Дніпропетровськ право власності на
торговельні павільйони, що розташовані
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Боброва, 14К та складаються з: літ. А -
торговельний павільйон, загальною
площею 72,5 кв.м.; літ. Б - торговельний
павільйон, загальною площею 36,2 кв.м.;
літ. В - торговельний павільйон,
загальною площею 71,6 кв.м.; літ. Г -
торговельний павільйон, загальною
площею 44,6 кв.м.; літ. Д - торговельний
павільйон, загальною площею 25,4 кв.м.;
літ. Е - торговельний павільйон,
загальною площею 99,4 кв.м.; літ. Є -
торговельний павільйон, загальною
площею 81,7 кв.м.; літ. Ж - торговельний
павільйон, загальною площею 32,2 кв.м.;
літ. И - торговельний павільйон,
загальною площею 127,4 кв.м. - без
додаткового введення в експлуатацію.

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Єрмак" на земельній
ділянці площею 0,0191 га (код ДЗК 78134090), що
розташована у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська побудувало
торговельний павільйон літ. А площею 37,4
кв.м., а на земельній ділянці площею 0,1097
га (код ДЗК 75024048), що розташована у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
побудувало торговельні павільйони літ.
А площею 72,5 кв.м., літ. Б площею 36,2 кв.м.,
літ. В площею 71,6 кв.м., літ. Г площею 44,6
кв.м., літ. Д площею 25,4 кв.м., літ. Е площею
99,4 кв.м., літ. Є площею 81,7 кв.м., літ. Ж
площею 32,2 кв.м., літ. И площею 127,4 кв.м.
Згідно технічного висновку експерта
при будівництві даних торговельних
павільйонів були дотримані усі норми,
стандарти та правила. Самочинно
збудовані позивачем торговельні
павільйони знаходяться на земельних
ділянках, які орендовані позивачем, а
отже - визнання за позивачем права
власності на цю нерухомість не порушує
прав жодної фізичної та/або юридичної
особи.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Прокуратура
Дніпропетровської області та
Дніпропетровська міська рада
звернулись до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційними скаргами, в яких просять
скасувати рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12.2013
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

При цьому скаржники посилаються
на те, що судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, рішення прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Позивач у судові засідання не
з'являвся, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
відзиви на апеляційні скарги на вимогу
суду не надавав.

Ухвалами Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
15.01.2014 року

та 22.01.2014 року прийняті апеляційні
скаргу до розгляду.

03.02.2014 р. ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
розгляд справи був відкладений на
26.02.2014 року у зв'язку з неявкою
представника позивача, належним чином
повідомленого про час та місце
розгляду справи (т. 2 а.с. 3).

В судове засідання, призначене на 26.02.2014
року, представник позивача повторно не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення (т. 2
а.с. 28). Клопотання про повторне
відкладення розгляду справи колегією
суддів не задоволено, оскільки причини
неявки представника позивача у судове
засідання визнані неповажними.

Беручи до уваги строки розгляду
апеляційної скарги, передбачені ст. 102
ГПК України, а також враховуючи, що
наявні у справі докази дозволяють
визначитися відносно законності
оскаржуваного рішення, судова колегія
дійшла висновку про можливість
розгляду справи у відсутність
представника відповідача.

В судовому засіданні 26.02.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
заслухавши пояснення прокурора та
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед
підстав для скасування або зміни
рішення місцевого суду є неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, а також невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, 24.09.2002 року між
Дніпропетровською міською радою, як
орендодавець, та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Єрмак", як
орендар, було укладено договір оренди
земельної ділянки, відповідно до умов
якого орендодавець передав, а орендар
прийняв в оренду на умовах земельну
ділянку площею 0,0191 га, що знаходиться
за адресою: м. Дніпропетровськ,
Красногвардійський район,
вул. Боброва для розміщення
торговельного майданчика, яка
зареєстрована в Державному земельному
кадастрі м. Дніпропетровська за кодом
78134090. Договір оренди зареєстрований в
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі за № 2250 від
27.09.2002 року.

Пунктом 1.2., 1.3 договору оренди
передбачено, що підставою для передачі
земельної ділянки в оренду є рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 28.08.2002р. справа № 17/142.
Грошова оцінка земельної ділянки
складає згідно з довідкою про грошову
оцінку земельної ділянки на момент
укладання цього договору: 182057,87 грн.

Згідно п. 2.1. договору оренди, земельна
ділянка передається до 29.08.2007 року.
Після закінчення терміну дого вору
його дія скінчується.

У відповідності до п.п. 3.1., 3.2.
договору оренди, сума орендної плати за
користування земельною ділянкою на
термін дії договору складає 61 114,53 грн.
Орендна плата за користування
земельною ділянкою сплачується у
грошовій формі в розмірі земельного
податку, вноситься на розрахунковий
рахунок Держказначейства за місцем
податкового звіту щомісячно (до 15 числа
наступного місяця) і на майбутній
період вноситься на термін не більше
одного календарного року.

Пунктом 4.1. договору оренди
встановлено, що цільове призначення
земельної ділянки: розміщення
торговельного майданчика.

Пунктами 7.3. п.п. 7.3.2., 7.4.1. договору
оренди передбачено, що орендар має
право: за згодою орендодавця зводити у
встановленому законодавством порядку
житлові, виробничі, культурно-побутові
та інші будинки та спорудження і
закладати багаторічні насадження та
своєчасно вносити орендну плату
відповідно до умов розділу 3 цього
договору.

Також, пунктами 7.1. п.п. 7.1.1., 7.1.4 договору
оренди передбачено що, орендодавець
має право вимагати від орендаря:
використання земельної ділянки за
цільовим призначенням та своєчасного
внесення орендної плати.

24.09.2002 року між Дніпропетровською
міською радою, як орендодавець, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Єрмак", як орендар,
було укладено договір оренди земельної
ділянки, відповідно до умов якого
орендодавець передав, а орендар
прийняв в оренду на умовах цього
договору земельну ділянку площею 0,1097
га, що знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, Кіровський район, вул.
Боброва для розміщення торговельного
майданчика, яка зареєстрована в
Державному земельному кадастрі м.
Дніпропетровська за кодом 75024048.
Договір оренди зареєстрований в книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі за № 2245 від
27.09.2002 року.

Підставою для передачі земельної
ділянки в оренду є рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 28.08.2002р. справа № 17/142.
Грошова оцінка земельної ділянки
складає згідно з довідкою про грошову
оцінку земельної ділянки на момент
укладання цього договору: 1222290,56 грн. (п.
1.2., 1.3. договору оренди).

Згідно п. 2.1. договору оренди, земельна
ділянка передається до 29.08.2007р. Після
закінчення терміну дого вору його
дія скінчується.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору
оренди, сума орендної плати за
користування земельною ділянкою на
термін дії договору складає 61 114,53 грн.
Орендна плата за користування
земельною ділянкою сплачується у
грошовій формі в розмірі земельного
податку, вноситься на розрахунковий
рахунок Держказначейства за місцем
податкового звіту щомісячно (до 15 числа
наступного місяця) і на майбутній
період вноситься на термін не більше
одного календарного року.

Пунктом 4.1. договору оренди
встановлено, що цільове призначення
земельної ділянки: розміщення
торговельного майданчика.

Пунктами 7.3. п.п. 7.3.2., 7.4.1. договору
оренди передбачено, що орендар має
право: за згодою орендодавця зводити у
встановленому законодавством порядку
житлові, виробничі, культурно-побутові
та інші будинки та спорудження і
закладати багаторічні насадження та
своєчасно вносити орендну плату
відповідно до умов розділу 3 цього
договору .

Орендодавець має право вимагати від
орендаря: використання земельної
ділянки за цільовим призначенням та
своєчасного внесення орендної плати (п.
7.1. п.п. 7.1.1., 7.1.4. договору оренди).

З матеріалів справи вбачається, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Єрмак" на земельній
ділянці площею 0,0191 га (код ДЗК 78134090), що
розташована у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська було
побудувано торговельний павільйон літ.
А площею 37,4 кв.м., а на земельній ділянці
площею 0,1097 га (код ДЗК 75024048), що
розташована у Кіровському районі м.
Дніпропетровська побудувано
торговельні павільйони літ. А площею 72,5
кв.м., літ. Б площею 36,2 кв.м., літ. В площею
71,6 кв.м., літ. Г площею 44,6 кв.м., літ. Д
площею 25,4 кв.м., літ. Е площею 99,4 кв.м.,
літ. Є площею 81,7 кв.м., літ. Ж площею 32,2
кв.м., літ. И площею 127,4 кв.м.

Розпорядженням Дніпропетровського
міського голови від 21.11.2013 року № 552-р
(додаток № 7) торговельному павільйону
літ. А, що розташований у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська присвоєно адресу вул.
Боброва, 13К, а торговельним павільйонам
літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Є, Ж, И, що розташовані
у Кіровському районі м.
Дніпропетровська присвоєно адресу вул.
Боброва, 14К.

Щодо торговельних павільйонів, які
знаходяться за адресами: м.
Дніпропетровськ, вул. Боброва, 13К
та вул. Боброва, 14К було складено два
технічні паспорти, виготовлені за
станом на 21.11.2013 року (додатки № 8, 9).

Також було замовлено та отримано Звіт
про технічний стан будівельних
конструкцій будівель торговельних
павільйонів (літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Є, Ж, И) по
вул. Боброва, 14К та (літ. А) по вул.
Боброва, 13К, за яким обстеження об'єктів
будівництва було проведено 22.11.2013 року
(додаток № 10).

Відповідно до довідок Товариство
з обмеженою відповідальністю "Єрмак"
вих. № 52 та вих. № 53 від 20.11.2013 року
(додаток № 11, 12) балансова вартість
торговельного павільйону літ. А, який
розташований у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська на
земельній ділянці площею 0,0191 га (код
ДЗК 78134090) складає у сумі 44 950,20 грн. та
торговельних павільйонів літ. А, Б, В, Г,
Д, Е, Є, Ж, И, які розташовані у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
на земельній ділянці площею 0,1097 га (код
ДЗК 75024048) складає у сумі 710 309,31 грн.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення»
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

В той же час, колегія суддів вважає, що
при винесенні вищезазначеного рішення
господарським судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, рішення прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню з огляду на наступне.

Так, господарським судом не було взято
до уваги відсутність спору між
сторонами, та порушення Відповідачем
будь-яких прав Позивача із вказаного
питання.

Предметом спору у даній справі є
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, а, отже, до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню норми Конституції
України, Цивільного кодексу України та
інших законодавчих актів, які
регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції
України, норми якої є нормами прямої
дії, держава забезпечує захист прав
усіх суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції
України та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу
України право приватної власності є
непорушним та ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

За загальним правилом кожна особа
має право на захист свого цивільного
права лише в разі його порушення,
невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК
України, ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим, звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Таким чином, перш за все з'ясуванню
підлягають обставини, чи вирішував
компетентний орган місцевого
самоврядування за зверненням позивача
питання про визнання за ним права
власності на самочинно побудоване
нерухоме майно та чи мали місце
заперечення цього органу проти цього,
оскільки відсутність такого
заперечення свідчить про відсутність
порушеного або оспореного права чи
законного інтересу позивача, а отже і
відсутності предмету спору.

Відповідно до приписів ст. 392
Цивільного кодексу України позов про
визнання права власності може бути
заявлений до особи, яка оспорює або не
визнає таке право власника, а також у
разі втрати документа, який засвідчує
його право власності, а такі факти
порушення чи заперечення прав позивача
відповідачем в матеріалах справи -
відсутні, оскільки останній право
власності на спірний об'єкт нерухомого
майна не оспорював в судовому порядку
та не заявляв претензій до позивача.

В той же час, господарським судом
не було звернуто увагу на обставини, що
ст. 392 Цивільного кодексу України
передбачено .захист прав існуючого
власника, право власності якого не
визнається або оспорюється іншою
особою, в той час як позивач у спорі про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, не будучи
власником спірного об'єкта
нерухомості, звертається до суду з
метою набуття права власності на таке
майно, тобто визнання в судовому
порядку права власності на річ за
загальним правилом є способом захисту
наявного цивільного права, а не
підставою для його виникнення.

Разом з тим, господарським судом не
враховано, що сторонами у справі є
особи, правовий спір яких вирішується в
суді, що мають юридичну
заінтересованість у результаті справи,
мають комплекс процесуальних прав і
обов'язків, необхідних для захисту
прав, свобод та інтересів. Відповідачем
є особа, яка, на думку позивача,
порушила, не визнає чи оспорює його
суб'єктивне право, свободи чи інтерес,
який охороняється законом.

Однак, позивач не звертався до
відповідача чи інших компетентних
органів з питання узаконення
нерухомого майна, передбачені чинним
законодавством документи для
реєстрації права власності на
новостворене майно не подавав, що
виключає правові підстави для захисту
права у вказаний спосіб.

Задовольняючи позовні
вимоги, господарський суд
Дніпропетровської області дійшов до
висновку, що самовільне будівництво
об'єктів нерухомості, на які позивач
просить визнати право власності,
здійснено в 2007 році на земельних
ділянках, які були в установленому
порядку передані ТОВ «Єрмак»
відповідно до договорів оренди
земельних ділянок від 24.09.2002 року, а
отже - визнання за позивачем права
власності на цю нерухомість не порушує
прав жодної фізичної чи юридичної
особи.

Однак, висновки
господарського суду Дніпропетровської
області не відповідають фактичним
обставинам справи, є надуманими та
такими, що не підтверджуються
матеріалами справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 Цивільного
кодексу України, житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил,
при цьому, особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Частиною 3 ст. 376 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 24 Закону України
"Про планування і забудову територій"
фізичні та юридичні особи, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності чи
користування, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, у разі
делегування їм таких повноважень
відповідними радами, дозвіл на
будівництво об'єкта містобудування.

Статтею 29 цього закону передбачено, що
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його з
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом і
передбачає відповідальність згідно із
законодавством.

В той же час, господарський суд не
звернув увагу що матеріали справи не
містять рішення компетентного органу
про надання позивачу земельної
ділянки, розташованої під уже
збудованим нерухомим об'єктом.

Крім того, господарським судом не взято
до уваги, що позивачем порушене
виключне право Дніпропетровської
міської ради на розпорядження землями
територіальної громади м.
Дніпропетровська, передбачене
положеннями п. 34 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні.

Згідно з пунктом 34 статті 26
Закону України "Про місцеве
самоврядування" до виключної
компетенції міської ради належить
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин, які
розглядаються на пленарному засіданні
ради - сесії.

Як випливає з матеріалів
справи на підставі рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 28.08.2002р. у справі №17/142 між
Дніпропетровською міською радою
(орендодавець) і Товариством з
обмеженою відповідальністю «Єрмак»
(орендар) 24.09.2002р. були укладені
договори оренди земельних ділянок.
Згідно умов цих договорів орендодавець
передав, а орендар прийняв в оренду
земельну ділянку площею 0,0191 га, що
знаходиться за адресою м.
Дніпропетровськ, Красногвардійський
район, вул. Боброва для розміщення
торгівельного майданчика, яка
зареєстрована в Державному земельному
кадастрі м. Дніпропетровська за кодом
78134090, а також земельну ділянку площею
0,1097 га, що знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, Кіровський район, вул.
Боброва для розміщення торговельного
майданчика, яка зареєстрована в
Державному земельному кадастрі м.
Дніпропетровська за кодом 75024048.

Відповідно до п. 2.1 договорів
земельні ділянки були передані до
29.08.2007р. Після закінчення терміну
договорів їх дія скінчується.

Згідно з п. 5.1 договорів після
закінчення строку дії договору в разі
його не продовження «Орендар»
зобов'язаний повернути земельну
ділянку «Орендодавцю» у придатному для
використання стані до 29.08.2007 року.

Станом на 28.05.2013 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Єрмак» земельні
ділянки Дніпропетровській міській
раді повернуті не були.

Таким чином, з 29.08.2007 року у
Відповідача відсутнє право
користування земельною ділянкою.

Чинним на момент закінчення строку дії
Договору законодавством не
передбачено автоматичного поновлення
договору оренди землі, а реалізація
визначеного законом переважного права
орендаря на поновлення договору оренди
земельної ділянки в разі відсутності
заперечень з боку сторін можлива лише
за наявності відповідного рішення
органу місцевого самоврядування та
потребує додержання порядку,
передбаченого законодавством для
укладення договорів оренди землі.

Дніпропетровською міською радою
не приймалися будь-яких рішень щодо
надання згоди на укладення договору
оренди землі на новий строк, поновлення
договору або відмови в наданні згоди.

Наведеної правової позиції
дотримується також Верховний Суд
України при здійсненні касаційного
перегляду судових рішень у справах,
пов'язаних з поновленням договору
оренди земельної ділянки (постанови
ВСУ від 16.12.2008 у справі N 5/019-08 та від
01.12.2б09 у справі N 32/261-40/74), Вищий
господарський суд України у Постанові N
17/268-6/164-11/48 від 19.01.2010 р., та листі від
01.01.2010, "Узагальнення судової практики
розгляду господарськими судами справ у
спорах, пов'язаних із земельними
правовідносинами", а також Державний
комітет України із земельних ресурсів
у листі N 19158/17/11-Ю від 13.10.2010 р.

Таким чином, господарським судом при
розгляді даної справи не надано
належної оцінки тому факту, що договори
оренди земельних ділянок від 24.09.2002
року припинили свою дію з 29.08.2007 року, та
з цього часу позивач використовує
земельні ділянки, на яких розташовані
спірні об'єкти нерухомості, без
правовстановлюючих документів, що
також виключає можливість визнання за
позивачем права власності на самочинно
збудовані об'єкти нерухомості.

Крім того, визнавши за позивачем право
власності на неприйнятті в
експлуатацію об'єкт нерухомості, судом
першої інстанцій не враховано, що
відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 Цивільного
кодексу України, право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з
моменту його прийняття до
експлуатації, якщо прийняття цього
майна до експлуатації передбачено
договором або законом. До завершення
будівництва (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення
майна). При цьому, п. 19 Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
затвердження Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів" встановлено, що експлуатація
закінчених будівництвом об'єктів, що не
відповідають проектній документації,
державним будівельним нормам,
стандартам і правилам та не прийнятих у
встановленому порядку, забороняється.

Разом з цим, висновок
господарського суду Дніпропетровської
області про наявність правових підстав
для захисту права позивача зроблений з
неправильним застосуванням ст. 392
Цивільного кодексу України, за якою
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, зокрема,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою. Так, позов про
визнання права власності спрямований
на усунення перешкод у здійсненні
власником свого права і виключення
домагань на приналежне власнику майно
за допомогою підтвердження в судовому
порядку факту приналежності йому
спірного майна на праві власності.
Необхідною умовою захисту права
власності шляхом його визнання є
по-перше, підтвердження в судовому
порядку своїх прав на майно шляхом
подання належних і достатніх доказів,
які достеменно підтверджують факт
набуття права власності на законних
підставах, і, по-друге, вичерпне
спростування доводів інших осіб
(особи), які право власності позивача
оспорюють або не визнають.

Аналогічна правова позиція
закріплена в Постанові Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами ст. 376 Цивільного
кодексу України (про правовий режим
самочинного будівництва).

Враховуючи, що позивачем не надано
належних і достатніх доказів на
підтвердження наявності правових
підстав для звільнення його від
обов'язку дотримання вимог чинного
законодавства щодо прийняття в
експлуатацію закінченого будівництва,
не доведено наявності підстав для
набуття права власності, як не
підтверджено і факту порушення своїх
прав, рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12.2013
року про задоволення позовних вимог у
даній справі підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що місцевий господарський
суд в порушення ст. 104 ГПК України
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, а висновки,
викладені у рішенні місцевого
господарського суду, не відповідають
обставинам справи, у зв'язку з чим
постановлене у справі судове рішення
підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги
Прокуратури Дніпропетровської області
та Дніпропетровської міської ради м.
Дніпропетровськ - задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12.2013
року у справі № 904/9167/13 - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Єрмак".

Відмовити у визнанні за Товариством з
обмеженою відповідальністю "Єрмак" (49029,
м. Дніпропетровськ, вул.
Артема, 1; ідентифікаційний код 31300639)
права власності на торговельний
павільйон літ. А загальною площею 37,4
кв.м., що розташований за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Боброва, 13К -
без додаткового введення в
експлуатацію.

Відмовити у визнанні за Товариством з
обмеженою відповідальністю "Єрмак" (49029,
м. Дніпропетровськ, вул.
Артема, 1; ідентифікаційний код 31300639)
права власності на торговельні
павільйони, що розташовані за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, 14К та
складаються з: літ. А - торговельний
павільйон, загальною площею 72,5 кв.м.;
літ. Б - торговельний павільйон,
загальною площею 36,2 кв.м.; літ. В -
торговельний павільйон, загальною
площею 71,6 кв.м.; літ. Г - торговельний
павільйон, загальною площею 44,6 кв.м.;
літ. Д - торговельний павільйон,
загальною площею 25,4 кв.м.; літ. Е -
торговельний павільйон, загальною
площею 99,4 кв.м.; літ. Є - торговельний
павільйон, загальною площею 81,7 кв.м.;
літ. Ж - торговельний павільйон,
загальною площею 32,2 кв.м.; літ. И -
торговельний павільйон, загальною
площею 127,4 кв.м. - без додаткового
введення в експлуатацію.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Єрмак" (49029,
м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 1;
ідентифікаційний код 31300639) на користь
Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ (49000, Україна, м.
Дніпропетровськ, вул. Карла Маркса, буд.
75, ідентифікаційний код 26510514) судовий
збір за розгляд справи судом
апеляційної інстанції у розмірі 17 176
гривень 13 копійок.

Видати накази.

Виконання цієї постанови
доручити господарському суду
Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М.
Подобєд

Суддя
М.О.
Дармін