ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 р.
Справа № 914/4778/13

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва, при секретарі
судового засідання Н.Фартушку,
розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пром-техно група», м.
Київ;

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат», м.
Жидачів Львівської області;

про: стягнення 155 858 грн. 24 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Каменчук О.Є. - представник на
підстав довіреності б/н від 22.11.2013 року;

відповідача: Посікіра Р.Р. - представник
на підставі довіреності № 23-5-юр від
02.01.2014 року.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
господарського суду від 24.12.2013 року
прийнято до розгляду позовну заяву та
порушено провадження у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пром-техно група» до
Приватного акціонерного товариства
«Жидачівський целюлозно-паперовий
комбінат» про стягнення 155 858 грн. 24 коп.
Розгляд справи призначено на 27.01.2014
року.

У судовому засіданні 27.01.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Судом оглянуто представлені
представником позивача оригінали
документів. Відповідач явки
представника у судове засідання не
забезпечив, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Враховуючи неявку представника
відповідача в судове засідання, судом
відкладено розгляд справи на 11.02.2014
року.

У судовому засіданні 11.02.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, подав клопотання про
долучення до матеріалів справи
документів. Відповідач явки
представника у судове засідання
повторно не забезпечив, вимог
попередніх ухвал суду не виконав. Судом
відкладено розгляд справи на 24.02.2014
року.

У судове засідання 24.02.2014 року
представники сторін з'явилися.
Представник відповідача подав відзив
на позовну заяву, проти суми основного
боргу не заперечив, подав документи для
долучення до матеріалів справи та
заяву про відстрочку виконання рішення
суду. Представник позивача проти
відстрочки виконання рішення на 3
місяці не заперечив.

У судовому засіданні 24.02.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представники
сторін відмовилися.

Представникам сторін, що брали участь в
судовому засіданні, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо їх
прав та обов'язків, зокрема про право
заявляти відводи судді.

Суть спору. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пром-техно група»
(надалі по тексту рішення - позивач,
постачальник згідно з договором)
звернулося до суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Жидачівський целюлозно-паперовий
комбінат» (надалі по тексту рішення -
відповідач, покупець згідно з
договором) з вимогою про стягнення 155 858
грн. 24 коп. заборгованості, з яких 134 430
грн. 40 коп. сума основного боргу, 3 756 грн.
69 коп. - 3 % річних, 17 671 грн. 15 коп. - пені.

Між сторонами було укладено договір
поставки, відповідно до якого
постачальник зобов'язався поставити та
передати у власність покупцю товар, а
покупець - прийняти і оплатити товар,
обумовлений договором, за ціною,
визначеною договором та додатковими
угодами до нього. Постачальник виконав
свої зобов'язання належним чином.
Покупець повної оплати за отриманий
товар не здійснив, що стало підставою
звернення позивача до суду для
вирішення спору в судовому порядку.

Представник відповідача проти
позовних вимог у частині стягнення
суми основного боргу не заперечив.
Подав відзив на позовну заяву, у якому
не погодився з розміром нарахованої
пені, а також просив відстрочити
виконання рішення суду на шість
місяців.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 26 квітня 2011 року
між сторонами укладено договір
поставки № 70 (надалі по тексту рішення -
договір).

Згідно з п. 1.1 договору постачальник
зобов'язався поставити і передати у
власність покупцю, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити товар:
алюмію сульфат технічний очищений ГОСТ
12966-85, 1 сорту (шматковий із вмістом
основного продукту не менше 16 % AL2O3),
іменований надалі товар, на умовах
цього договору.

Відповідно до п. 1.4 договору загальна
кількість товару, що постачається за
даним договором, складає 65 базових
тонн.

Договором визначені ціна та умови
постачання товару. Періодично сторони
укладали додаткові угоди, а саме угоду
№ 1 від 15.06.2011 року, угоду № 2 від 18.07.2011
року, угоду № 3 від 03.10.2011 року, угоду № 4
від 17.01.2012 року, угоду № 5 від 05.12.2012 року,
якими вносили зміни до договору щодо
ціни товару за 1 базову тонну та
загальну суму договору. Так загальна
сума договору у певні періоди
змінювалась і становила 118 950 грн., 124 800
грн., 122 200 грн., 124 800 грн., 127 400 грн., 134 436
грн. 40 коп.

Постачання партій товару здійснюється
постачальником на підставі письмових
заявок покупця, в яких вказується
найменування, кількість, дата поставки
та реквізити вантажоодержувача (п. 3.1
договору).

Згідно з умовами постачання,
визначеними п. 3 договору, перехід права
власності на товар до покупця
відбувається при його отриманні від
перевізника або підписанні видаткової
накладної уповноваженим представником
покупця. Датою поставки товару
вважається дата отримання товару від
перевізника або підписанні видаткової
накладної уповноваженим представником
покупця. Остаточна кількість товару, що
надається відповідно до договору,
визначається на підставі видаткових
накладних, дані яких служать підставою
для проведення остаточних розрахунків.
Постачальник на кожну партію товару
надає покупцю, який отримує товар,
разом з товаром супровідні документи:
сертифікат якості заводу-виробника,
рахунок-фактуру, видаткову накладну,
податкову накладну.

Відповідно до п. 5.1 договору розрахунки
за кожну поставлену партію товару
здійснюється на підставі
рахунку-фактури постачальника, який
виписується у відповідності до заявки
покупця з урахуванням кількості
фактично поставленого товару. Покупець
здійснює оплату протягом 20 календарних
днів з моменту отримання товару. За
додатковою домовленістю сторін може
здійснюватися попередня оплата
окремої партії товару.

На виконання умов договору та
додаткових угод позивач здійснив
поставку товару на загальну суму 628 033
грн. 31 коп., що підтверджується
видатковими накладними № 2/05 від 04.05.2011
року, № 8/06 від 20.06.2011 року, № 22/07 від
27.07.2011 року, № 14/10 від 25.10.2011 року, № 4 від
20.02.2012 року та податковими накладними №
22, № 49, № 22, № 13, № 2, копії яких долучені
до позовної заяви. Оплата за отриманий
товар здійснена відповідачем у повному
розмірі, підтвердженням чого є копії
видаткових накладних на суми 120 789 грн. 15
коп., 125 132 грн. 80 коп., 127 856 грн. 64 коп., 125 051
грн. 52 коп., 129 203 грн. 20 коп.

У відповідності до заявки відповідача
про відвантаження у грудні 2012 року 60-65
тонн сульфата алюмінію технічного
очищеного в біг-бегах, згідно з
видатковою накладною № 142 від 14.12.2012
року та податковою накладною № 4,
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на суму 134 430 грн. 40 коп.
Докази здійснення оплати товару у
відповідності до вказаної накладної у
матеріалах справи відсутні.

З метою вирішення спору в досудовому
порядку позивач надсилав відповідачу
претензії № 1/03-13 від 20.03.2013 року та №
1/04-13 від 09.04.2013 року щодо сплати
заборгованості за договором поставки,
копії яких та докази їх надіслання
відповідачу знаходяться в матеріалах
справи. Покупець належним чином на
претензії не реагував, вимог претензій
не виконав.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Як встановлено судом, сторони уклали
договір поставки від 26.04.2011 року № 70.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.
У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України).

Матеріалами справи, а саме заявкою на
поставку товару, видатковими та
податковими накладними доведено, що на
виконання умов договору протягом
травня 2011 року-грудня 2012 року
постачальник поставив покупцю товар на
загальну суму 762 463 грн. 83 коп.
Банківськими виписками, описаними
вище, підтверджено факт оплати
відповідачем отриманий товар на суму 628
033 грн. 31 коп. Відтак, кошти в розмірі 134
430 грн. 52 коп. за товар, отриманий згідно
з видатковою накладною № 142 від 14.12.2012
року, відповідачем не сплачені.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Згідно з умовами договору оплата за
прийнятий товар повинна була
здійснюватись протягом 20 календарних
днів з моменту отримання товару, тобто
у строк до 03.01.2013 року, оскільки
прийняття товару згідно з видатковою
накладною № 142, підписаною
представниками сторін, відбулося 14.12.2012
року. Враховуючи наведене, суд
приходить до висновку, що відповідач
порушив умови господарського
зобов'язання та прострочив виконання
зобов'язання і з 04.01.2013 року вважається
боржником, що є підставою для стягнення
з нього суми основного боргу в розмірі
134 430 грн. 52 коп.

З приводу нарахування та стягнення
пені суд зазначає наступне.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України).

Договором сторони визначили, що за
порушення термінів оплати партії
товару покупець сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної ставки НБУ,
діючої на момент прострочення, від суми
неоплаченого товару за кожен день
прострочення.

На підставі наведених положень позивач
просить стягнути з відповідача 17 671 грн.
15 коп. пені за прострочення виконання
зобов'язання.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.5. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» пеня,
за визначенням частини третьої статті
549 ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання. До
пені за порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Із розрахунку суми боргу, поданого
позивачем, вбачається, що періодом, за
який позивач просить стягнути пеню, є
03.01.2013 року-10.12.2013 року. Враховуючи
наведені вище нормативні положення,
суд приходить до висновку про
неправильне нарахування пені
позивачем і вважає за необхідне
задоволити позовну вимогу в частині
стягнення пені за період з 04.01.2013 року
по 04.07.2013 року у розмірі 9 962 грн. 58 коп.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення
3 756 грн. 69 коп. 3 % річних, суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само, як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Перевіривши правильність підстав і
порядку нарахування 3 % річних, суд
вважає їх правомірними, порахованими
математично правильно, а вимогу про
стягнення 3 756 грн. 69 коп. - такою, що
підлягає задоволення повністю.

Дослідивши та надавши правову оцінку
наявним у матеріалах справи доказам,
судом встановлено факт належного
виконання договірних зобов'язань
позивачем і неналежного виконання
обов'язків по оплаті частини
отриманого товару відповідачем.

Стосовно заяви представника
відповідача про відстрочку виконання
рішення на 6 місяців, поданої у судовому
засіданні 24.02.2014 року, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом (п. 7.11 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року № 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»).

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Обгрунтовуючи заяву про відстрочку
виконання рішення, представник
відповідача посилається на наступні
обставини. Протягом листопада 2013
року-січня 2014 року відбувалася зупинка
обладнання товариства, що негативно
відбилося на його господарській
діяльності та прибутках і позбавляє
підприємство можливості вчасно
розрахуватись з позивачем. На
підтвердження зазначеного заявник
подав накази від 29.11.2013 року № 193 , № 194,
від 03.12.2013 року № 196, від 31.12.2013 року № 220,
від 16.01.2014 року, від 24.01.2014 року № 6, від
28.01.2014 року № 13, від 28.01.2014 року № 14, від
04.02.2014 року № 19 про зупинку ряду
технологічного обладнання фабрики
гофрокартонної тари, основного
технологічного обладнання комбінату,
паперообробної машини та інших
пристроїв виробничого призначення, а
також баланси активів і пасивів
підприємства та додаткові декларації з
податку на прибуток підприємства, що
підтверджують скрутне фінансове
становище Приватного акціонерного
товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат».

Враховуючи наведені вище положення та
доводи представника відповідача, з
метою налагодження повноцінної
діяльності та недопущення негативних
наслідків для підприємства
відповідача, суд вважає доцільним
задоволити заяву про відстрочку
виконання рішення суду частково.

Якщо про відстрочку чи розстрочку
виконання зазначено в рішенні суду,
прийнятому по суті спору, то наказ
видається судом на загальних
підставах, після набрання таким
рішенням законної сили (незалежно від
того, коли настає строк сплати за цим
наказом), із зазначенням у ньому про
відстрочку чи розстрочку виконання
(абз. 4 п. 7.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року № 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покласти на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, п. 6 ч. 1 ст.
83, ст. 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задоволити частково.

Заяву про відстрочку виконання рішення
суду задоволити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат» (81700,
Львівська обл., Жидачівський район, м.
Жидачів, вул. Фабрична, будинок 4, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Пром-техно група» (04071, м. Київ, вул.
Лук'янівська, будинок 63, ) 134 430 грн. 40 коп. основного боргу, 3
756 грн. 69 коп. 3 % річних, 9 962 грн. 58 коп.
пені та 2 961 грн. 30 коп. в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору, відстрочивши виконання рішення
суду на три місяці.

Відмовити у задоволенні позовної
вимоги в частині стягнення 7 708 грн. 57
коп. пені.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-93
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складене та підписане
28.02.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.