СУД
Чернігівської області
тел. канцелярії 672-847
РІШЕННЯ

11 лютого 2014 року
Справа № 927/1660/13

Позивач: Товариство з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"НАСТА",

вул. Володимирська, 5Б, м. Київ, 01001

Відповідач: Публічне акціонерне
товариство "Ніжинський хліб",

вул. Синяківська, 116, м. Ніжин,
Ніжинський район, Чернігівська
область, 16600

про стягнення 9681,82 грн. в порядку
регресу

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: Ковальчук В.Д. -
представник, дов. № 51 від 15.10.13 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ
СПОРУ:

Товариство з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"НАСТА" звернулось до господарського
суду Чернігівської області з позовом
до Публічного акціонерного товариства
"Ніжинський хліб" про стягнення 9681,82
грн. в порядку регресу та 1720,50 грн.
витрат зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що виплативши
відповідно до умов Полісу № АВ/3077483 від
21.03.12 р. обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів потерпілій особі страхове
відшкодування в сумі 9681,82 грн. він набув
згідно абз. „ґ" п.п. 38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" право регресної вимоги про
стягнення виплаченого страхового
відшкодування до відповідача у справі -
власника забезпеченого за вказаним
полісом транспортного засобу, оскільки
останній не повідомив страховика про
настання ДТП у строки і за умов,
визначених у п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 цього
Закону.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 26.12.13 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/1660/13,
розгляд справи призначено на 21.01.13 р.

Ухвалою суду від 21.01.14 р. розгляд справи
відкладався на 11.02.14 р.

В судові засідання 21.01.14 р. та 11.02.14 р.
з'явився уповноважений представник
відповідача.

Уповноважений представник позивача в
судові засідання не з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судових засідань позивача повідомлено
належним чином, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштових відправлень №№
273, 447.

До початку судового засідання 21.01.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача подано клопотання б/н від
15.01.2014 р. про розгляд справи за
відсутності представника позивача, яке
разом з доданою до нього копією
довіреності № 3 від 01.01.14 р. долучене
судом до матеріалів справи.

В клопотанні позивач підтримує позовні
вимоги в повному обсязі, а також
повідомляє про неможливість
забезпечення присутності представника
ТДВ „СК „НАСТА" у зв'язку з
об'єктивними обставинами та просить
провести розгляд справи за відсутності
представника позивача.

Окрім цього, до початку судового
засідання 21.01.14 р. через канцелярію суду
позивачем подані письмові пояснення
б/н від 15.01.14 р. щодо підстав отримання
страхового відшкодування водієм
пошкодженого транспортного засобу, які
долучені судом до матеріалів справи.

В письмових поясненнях позивач
зазначає, що відповідно до п.1.3 ст. 1
Закону України „Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" потерпілі -
юридичні та фізичні особи, життю,
здоров'ю та/або майну яких заподіяна
шкода внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди з використанням транспортного
засобу.

Отже, на думку позивача, Єрко Анатолій
Сергійович, який керував належним
Литваку Василю Григоровичу
транспортним засобом „Daewoo Lanos" д.н. АВ
1379 ВІ, є потерпілою внаслідок ДТП від
26.10.12 р. особою. Вказана потерпіла особа
звернулась до позивача із заявою від
13.12.12 р. про перерахування страхового
відшкодування, за результатами
розгляду якої останній здійснив Єрку
А.С. виплату страхового відшкодування в
сумі 9681,82 грн., в межах зазначеної в
полісі № АВ/3077483 страхової суми (50000,00
грн.), що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією платіжного
доручення № 4751 від 01.04.13 р.

Розмір страхового відшкодування
визначався позивачем на підставі
висновку № 490 експертного
автотоварознавчого дослідження
колісного транспортного засобу від
20.11.12 р., копія якого додана позивачем до
позовної заяви.

До початку судового засідання 21.01.14 р.
через канцелярію суду позивачем подане
письмове клопотання б/н від 15.01.14 р. про
витребування доказів згідно ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, в якому позивач з посиланням
на неможливість самостійно надати
докази по справі просить витребувати у
ПАТ "Ніжинський хліб" докази на
підтвердження перебування Ткаченка
І.І. в трудових відносинах з ПАТ
"Ніжинський хліб" станом на момент ДТП.
Ухвалою суду від 21.01.14 р. клопотання
позивача судом задоволено та
зобов'язано ПАТ „Ніжинський хліб"
надати суду належним чином засвідчені
копії: довіреності, виданої ПАТ
"Ніжинський хліб" на Ткаченка І.І. з
правом на керування транспортним
засобом "ГАЗ", державний реєстраційний
номер 2882 ЧНП; подорожнього листа,
виданого Ткаченку І.І. 26.10.12 р.; наказу
про прийняття на роботу Ткаченка І.І.;
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу "ГАЗ", державний
реєстраційний номер 2882 ЧНП.

В судовому засіданні 21.01.14 р. за
письмовим клопотанням представника
відповідача б/н від 21.01.14 р. судом до
матеріалів справи долучені додаткові
документи, серед яких, зокрема,
письмове заперечення проти позову про
стягнення страхового відшкодування в
порядку регресу б/н від 21.01.14 р.

В письмовому запереченні б/н від 21.01.14 р.
відповідач зазначає, що одразу після
скоєння 26.10.12 р. ДТП як Єрко А.М., так і
водій ПАТ „Ніжинський хліб" Ткаченко
І.І. неодноразово телефонували на номер
мобільного телефону, який належить ТДВ
„СК „НАСТА", і повідомляли про ДТП.

Крім того, фіксацію повідомлення
позивача про ДТП в трьохденний термін
підтверджує наявний в матеріалах
справи страховий акт № 2012-10-26/014 від
14.12.12 р., в якому датою настання
страхового випадку зазначено 26 жовтня
2012 р., дата повідомлення про страховий
випадок - 29 жовтня 2012 р..

З огляду на вищевикладене, відповідач
заперечує проти позову, вважає позовні
вимоги ТДВ „СК „НАСТА" незаконними,
безпідставними та необґрунтованими, а
тому просить суд відмовити в їх
задоволенні.

До початку судового засідання 11.02.14 р.
через канцелярію суду на виконання
вимог ухвали суду від 21.01.14 р.
відповідачем подано письмове
клопотання № 39 від 11.02.14 р. про
долучення до матеріалів справи
додаткових документів, зокрема,
витребуваних згідно ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України. Клопотання судом задоволене,
документи до матеріалів справи
долучені.

Серед долучених до матеріалів справи
за клопотанням відповідача документів
міститься відзив на позов № 45 від 11.02.14
р., в якому відповідач просить суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
ТДВ „СК „НАСТА", вважаючи їх
незаконними, безпідставними та
необґрунтованими.

Відповідач вважає необ'єктивним
Висновок спеціаліста про розмір шкоди,
нанесеної автомобілю та не
погоджується із сумою оцінки
пошкодження транспортного засобу,
вважаючи її значно завищеною. На думку
відповідача експертом під час огляду
та оцінки пошкодженого автомобіля було
порушено Методику товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі -
Методика), на яку він посилається у
своєму Висновку експертного
автотоварознавчого дослідження
колісного транспортного засобу № 490
від 20.11.12р.. Зокрема, порушено п.5.2
вищезазначеної Методики, згідно якого
у разі потреби виклик зацікавлених
осіб на технічний огляд із зазначенням
дати, місця та часу проведення оцінки
КТЗ здійснюється замовником
дослідження шляхом вручення
відповідного виклику під розписку
особі, що викликається або телеграмою з
повідомленням про її врученню
адресату.

За твердженнями відповідача,
представник ПАТ "Ніжинський хліб" не
брав участі у огляді і проведенні
оцінки пошкодження транспортного
засобу, про проведення яких його не
повідомили.

У відзиві відповідач зазначає також, що
ПАТ „Ніжинський хліб" не перераховував
позивачу страховий платіж по
обов'язковому страхуванню
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів в 2012 р.. На підтвердження даного
факту відповідачем надано довідку № 38
від 10.02.14 р. відповідного змісту за
підписом голови правління та головного
бухгалтера.

Отже, посилаючись на ст. 983 Цивільного
кодексу України та ст. 18 Закону України
«Про страхування», згідно приписів
яких договір страхування набирає
чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором, відповідач вважає договір
страхування таким, що не набрав
юридичної сили.

На думку відповідача, оскільки ТДВ „СК
«НАСТА" Договору страхування,
укладеного із ПАТ «Ніжинський хліб»,
суду не надав, страховик не вправі
вимагати від заподіювача шкоди суму,
яку він виплатив страхувальнику з
порушенням умов договору страхування,
який не набрав юридичної сили, тому
відповідальність за заподіяну шкоду в
даному випадку відповідач не несе.

Представник відповідача в судовому
засіданні 11.02.14 р. підтримав
заперечення проти позову, викладені у
відзиві на позов № 45 від 11.02.14 р. та
письмових запереченнях проти позову
б/н від 21.01.14 р.

Документи, витребувані ухвалою суду
від 21.01.14 р., на час проведення судового
засідання 11.02.14 р., позивачем суду не
надані.

Додаткових заяв та клопотань
процесуального характеру від позивача
на час проведення судового засідання
21.01.14 р. до суду не надходило.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника позивача в судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
позивач не скористався належним йому
процесуальним правом приймати участь в
судових засіданнях, беручи до уваги
наявність клопотання позивача про
розгляд справи за відсутності його
представника, а також те, що
представник відповідача проти
розгляду справи у відсутності
уповноваженого представника позивача
не заперечував, суд, на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, здійснював розгляд справи за
відсутності уповноваженого
представника позивача, виключно за
наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу реалізувати свої
процесуальні права на представництво
інтересів у суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Подане представником відповідача
письмове клопотання від 21.01.14 р. про
відмову від здійснення технічної
фіксації судового процесу судом
задоволене. Засідання господарського
суду по розгляду даної справи
проведено без фіксації технічними
засобами. Судовий процес відображено у
протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи по суті
11.02.14 р. представника відповідача було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.
81-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Представник відповідача в судовому
засіданні повідомив суд, що права та
обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником
відповідача не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представника
відповідача, з'ясувавши обставини, що
мають значення для вирішення спору,
перевіривши наданими сторонами
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2012 року між позивачем
Товариством з додатковою
відповідальністю „Страхова компанія
„НАСТА" (Страховик за договором) та
відповідачем - Публічним акціонерним
товариством „Ніжинський хліб"
(Страхувальник за договором) було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів шляхом видачі
полісу № АВ/3077483 обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, відповідно до
умов якого застраховано цивільно -
правову відповідальність ПАТ
„Ніжинський хліб", пов'язану з
експлуатацією забезпеченого за
вказаним полісом транспортного засобу
- автомобіля марки «ГАЗ 5201», державний
реєстраційний номер 2882ЧНП, належний
Страхувальнику.

Згідно ст.1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій)
та доходів від розміщення коштів цих
фондів.

У відповідності до ст. 5 Закону України
«Про страхування» страхування може
бути добровільним або обов'язковим.
Одним із видів обов'язкового
страхування, згідно п.9 ч. 1 ст.7
вказаного закону, є страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
що регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів є Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Згідно із ст.3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Як передбачено ст.16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір
страхування" містяться в ст. 354
Господарського кодексу України та ст.
979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу
України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про
страхування" договір страхування
укладається в письмовій формі, а також
може укладатись шляхом видачі
страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса,
сертифіката).

Відповідно до п. 17.2. ст. 17 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є документом,
технічний опис, зразки, порядок
замовлення, організації постачання
якого затверджуються Уповноваженим
органом за поданням МТСБУ.

Судом встановлено, що у зв'язку з
укладенням договору страхування у
формі полісу № АВ/3077483 від 21.03.2012 р. між
сторонами виникли відносини у сфері
страхування, які регулюються нормами
параграфу 2 глави 35 Господарського
кодексу України, глави 67 Цивільного
кодексу України, Законом України "Про
страхування" та Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Відповідно до зазначеного полісу
страховим випадком, зокрема, є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором (полісом). Розмір страхової
суми за шкоду, заподіяну майну
становить 50000,00 грн. Строк дії полісу
зазначений з 27 березня 2012 р. по 28 лютого
2013 р.

Згідно довідки ДАІ від 26.10.12 р. 26 жовтня
2012 року в м. Ніжині Чернігівської
області на вул. Шевченка відбулась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП), в якій мало місце зіткнення
транспортного засобу «ГАЗ 5201»,
реєстраційний номер 2882 ЧНП, який
належить Публічному акціонерному
товаристві «Ніжинський хліб», під
керуванням Ткаченка Івана Івановича та
транспортного засобу «Daewoo Lanos», під
керуванням Єрко Анатолія Сергійовича,
реєстраційний номер АВ 1379 ВІ, що згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу САЕ № 571483
належить Литвак Василю Григоровичу.
Внаслідок даного ДТП вказаний
автомобіль «Daewoo Lanos» отримав механічні
пошкодження.

Постановою Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 21.11.12 р.
по справі № 2514/5572/12 водія Ткаченка
Івана Івановича визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до висновку № 490
експертного автотоварозавчого
дослідження колісного транспортного
засобу, складеного 20.11.12 р. суб'єктом
оціночної діяльності Громовим А.М.
(сертифікат №13780/12, виданий Фондом
державного майна України 07.09.12 р.),
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля «Daewoo
Lanos», державний номер АВ 1379 ВІ, з
урахуванням коефіцієнта його
фізичного зносу становить 10305,14 грн.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу
України, джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Пунктом 1 статті 1172 Цивільного кодексу
України передбачено, що юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ст.6 вищевказаного Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України
"Про страхування" до обов'язків
страховика, зокрема, належить при
настанні страхового випадку у
передбачений договором строк виплата
страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9
даного Закону визначено як страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Судом встановлено, що власником
забезпеченого транспортного засобу
«ГАЗ 5201», реєстраційний номер 2882 ЧНП, є
відповідач - ПАТ «Ніжинський хліб», а
згідно наказу №17 від 14.02.03 р. ВАТ
«Ніжинський хліб», копія якого
знаходиться в матеріалах справи,
Ткаченко І.І. - водій вказаного
транспортного засобу, знаходиться з
відповідачем в трудових відносинах з
17.02.03 р.

Разом з цим, цивільно-правова
відповідальність будь-якої особи, яка
експлуатує забезпечений позивачем, як
страховиком, транспортний засіб ГАЗ 5201,
реєстраційний номер 2882 ЧНП, була
застрахована ТДВ «СК «НАСТА» згідно
полісу ОСЦПВ власників наземних
транспортних засобів № АВ/3077483.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
страхової суми відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди життю, здоров'ю, майну третьої
особи.

Як свідчать матеріали справи, водієм
пошкодженого автомобіля «Daewoo Lanos» Єрко
А.С. подано позивачу заяву від 13.12.12 р.
про перерахування страхового
відшкодування на належний йому
розрахунковий рахунок в ПАТ КБ
«Приватбанк».

Відповідно до Страхового акту №
2012-10-26/014 від 14.12.12 р. позивач прийняв
рішення виплатити страхове
відшкодування в сумі 9681,82 грн. на
користь Єрко А.С. на розрахунковий
рахунок, зазначений ним в заяві від
13.12.12 р.

На підтвердження виконання своїх
зобов'язань щодо виплати страхового
відшкодування у розмірі 9681,82 грн.
позивач надав суду копію платіжного
доручення № 4751 від 01.04.13 р.

Згідно з п.п. 33.1.4. п.33.1. ст.33 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав
змоги виконати зазначений обов'язок,
він має підтвердити це документально.

Згідно з абзацом „ґ" пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду в разі, якщо він не повідомив
страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди у строки
і за умов, визначених у підпункті 33.1.2.
пункту 33.1. ст. 33 цього Закону.

15.08.13 р. позивач звернувся до
відповідача з письмовою претензією №
1342, в якій, посилаючись на
неповідомлення його ні відповідачем,
ні водієм забезпеченого за полісом
№АВ/3077483 від 21.03.12 р. транспортного
засобу про настання 26.10.12 р. ДТП,
запропонував в досудовому порядку
протягом 10 днів відшкодувати суму
виплаченого позивачем на виконання
своїх зобов'язань за договором №АВ/3077483
страхового відшкодування в розмірі
9681,82 грн.

Отримання вказаної претензії
відповідачем підтверджується наявною
в матеріалах справи копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення №
546.

Однак відповідач відповіді на
претензію не надав, суму страхового
відшкодування в порядку регресу не
сплатив, що і стало підставою для
звернення позивача з позовом у даній
справі.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33 ГПК України
покладено на сторони та інших
учасників судового процесу, тобто,
вказана норма Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує доводити свою правову
позицію саме ту сторону, яка на неї
посилається.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Посилання відповідача на те, що договір
обов'язкового страхування, оформлений
полісом № АВ/3077483 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, на час настання
страхового випадку не набрав чинності
судом до уваги не приймаються, оскільки
в тексті вказаного полісу зазначено, що
він набирає чинності з початку
зазначеного строку його дії, тобто з
27.03.12 р.

Отже, враховуючи приписи ст. 983
Цивільного кодексу України, згідно
яких моментом набрання чинності
договором страхування є внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором, поліс № АВ/3077483 є чинним саме
з 27.03.12 р., незалежно від дати внесення
страхувальником першого страхового
внеску, факт здійснення якого в свою
чергу заперечується відповідачем, тоді
як в полісі № АВ/3077483 датою внесення
першого страхового платежу в сумі 357,86
грн. зазначено 23.03.12 р.

За висновками суду, наявність в полісі
застереження щодо дати набрання ним
чинності у відповідності до вимог
цивільного законодавства позбавляє
відповідача можливості посилатись на
нечинність полісу (договору) як на
підставу відсутності права на
пред'явлення позивачем регресних
позовних вимог.

Окрім того, доказів визнання договору,
оформленого полісом № АВ/3077483,
недійсним на час розгляду справи суду
не надано.

Заперечення відповідача проти позову з
мотивів необ'єктивності висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження транспортного засобу та
завищення суми оцінки пошкодження
автомобіля судом до уваги не
приймаються, оскільки в порушення
приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України під час
розгляду справи відповідач не надав
відповідних доказів, розрахунків або
інших документів, які б спростовували
твердження позивача з цього приводу.

Згідно ч. 1 та 2 п. 5.2. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів (в
редакції, що діяла на момент проведення
експертизи), на яку посилається
відповідач у своєму відзиві, у разі
потреби виклик зацікавлених осіб на
технічний огляд із зазначенням дати,
місця та часу проведення огляду ДТЗ
(після їх узгодження з виконавцем
дослідження) здійснюється замовником
дослідження врученням відповідного
виклику під розписку особи, що
викликається, або телеграмою з
повідомленням про її вручення
адресату. У разі відсутності в
установлений час на місці огляду осіб,
що викликалися, огляд проводиться без
їх участі, про що зазначається у звіті
(акті), висновку.

Тобто, вказана норма не містить
імперативної вимоги викликати
заінтересованих осіб на огляд
транспортного засобу, а визначає, що це
питання узгоджується з виконавцем
дослідження.

Отже, оскільки окрім зазначеної
Методики жодний інший нормативний акт
України не регулює питання виклику
учасників дорожньо-транспортних
пригод на проведення експертизи, а
Методика (ч.1 п. 5.2.) передбачає виклик
зацікавлених осіб на технічний огляд
як право, а не як обов'язок замовника,
відповідач необґрунтовано вказує на
недодержання позивачем умов
проведення експертного дослідження.

Проте, приписами статті 38 встановлено,
що страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспорту пригоду, якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту
33.1 статті 33 цього Закону.

Натомість, підпункт 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" передбачає лише
вжиття заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди.

В даному випадку, за висновками суду,
положення Закону містять неузгодження
по редакції Закону, яка існувала до
прийняття Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо дорожньо-транспортних
пригод та виплати страхового
відшкодування" 17 лютого 2011 року № 3045-VI
та в частині п. 33.1 ст. 33 була змінена із
викладенням в іншій редакції, що не
свідчить про відсутність у страховика
права на регресний позов у випадку
неповідомлення про настання
страхового випадку.

Отже, зазначена норма не заперечує
встановлене статтею 38 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" право страховика подати
регресний позов у разі недотримання
строків і умов повідомлення про ДТП.

Як стверджує позивач в позовній заяві
та письмових поясненнях, ТДВ «СК
«НАСТА» набуло право регресної вимоги
до ПАТ «Ніжинський хліб» про стягнення
виплаченого страхового відшкодування
за існування достатніх правових
підстав, внаслідок неповідомлення
відповідачем страховика про страховий
випадок в передбачений законом строк.

Але, як вбачається з наявних на час
ухвалення рішення матеріалів справи,
зокрема, зазначено в страховому акті №
2012-10-26/014 від 14.12.13 р., що датою
повідомлення про страховий випадок є 29
жовтня 2012 р. за умови, що дата настання
страхового випадку (ДТП) - 26 жовтня 2012 р.,
тобто повідомлення здійснено в межах
законодавчо передбаченого триденного
строку.

Згідно ж приписів п. 36.2. Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик, яким у спірних
правовідносинах є позивач, протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо- транспортну пригоду,
зобов'язаний або прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
та виплатити його, або прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
здійсненні страхового відшкодування.

Разом з тим, як встановлено судом,
позивач на підставі страхового акту
виплатив водію транспортного засобу
«Daewoo Lanos» страхове відшкодування.

Таким чином, оскільки позивач за
встановлених судом обставин здійснив
виплату страхового відшкодування, а
також враховуючи, що на час винесення
судом рішення належних та допустимих
доказів на підтвердження факту
неповідомлення або невчасного
повідомлення про настання 26.10.12 р. ДТП
(страхового випадку) відповідачем або
водієм Ткаченко І.І. у строки і за умов,
визначених п.п. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" позивачем не надано, приймаючи
до уваги наданий позивачем страховий
акт з зазначенням дати повідомлення
про ДТП, то наявні правові підстави
вважати, що позивач повідомлений у
встановленому порядку про
дорожньо-транспортну пригоду.

Разом з тим, суд також звертає увагу, що
відповідно ж до приписів пункту 33.1.4.
статті 33 наведеного Закону обов'язок
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду, покладено на водія
транспортного засобу, причетного до
такої пригоди, а із встановлених судами
обставин справи вбачається, що
відповідач таким не є.

Згідно приписів же статті 38 вказаного
Закону право на регресний позов
виникає до особи у разі, якщо вона не
повідомила страховика про таку подію
за вказаних у п. 33.1.2 умов і строки, тобто
до особи, на яку покладено обов'язок
здійснити таке повідомлення.

Отже, як вбачається з викладеного,
відповідач не є особою на яку покладено
вказаний обов'язок, а відтак і
відповідати за даним позовом, він не
має.

Аналогічна правова позиція міститься в
постановах Вищого господарського суду
України від 11 грудня 2013 року по справі
№ 911/2475/13 та від 06 листопада 2013 р. по
справі № 914/2598/13.

Відповідно до п.1.3 ст. 1 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" потерпілі - юридичні та
фізичні особи, життю, здоров'ю та/або
майну яких заподіяна шкода внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з
використанням транспортного засобу.

Згідно приписів ст. 35 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування. До заяви
додається, зокрема, документ, що
посвідчує право заявника на отримання
страхового відшкодування (довіреність,
договір оренди, свідоцтво про право на
спадщину), у разі якщо заявник не є
потерпілим або його законним
представником.

Як свідчать матеріали справи та
повідомлено позивачем в письмових
поясненнях б/н від 15.01.14 р., потерпілою
внаслідок ДТП від 26.10.12 р. особою ТДВ «СК
«НАСТА» визначено Єрко Анатолія
Сергійовича, який керував транспортним
засобом „Daewoo Lanos" д.н. АВ 1379 ВІ, належним
Литвак Василю Григоровичу. Належність
останньому пошкодженого транспортного
засобу підтверджена наявною в
матеріалах справи копією свідоцтва САЕ
571483 про реєстрацію транспортного
засобу.

Проте, за висновками суду потерпілою
особою, майну якої заподіяна шкода
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди, яка сталась 26.10.12 р. з
використанням транспортного засобу
„Daewoo Lanos" д.н. АВ 1379 ВІ , і яка має право
на отримання відшкодування, є власник
пошкодженого автомобіля Литвак Василь
Григорович.

Позивач в свою чергу здійснив виплату
страхового відшкодування в сумі 9681,82
грн. в межах зазначеної в полісі №
АВ/3077483 страхової суми водію Єрку А.С. на
підставі наданої від свого імені заяви
від 13.12.12 р. про перерахування
страхового відшкодування, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією платіжного доручення №
4751 від 01.04.13 р, хоча матеріального
збитку зазнав саме власник
транспортного засобу.

Інших доказів на підтвердження
правових підстав отримання Єрко А.С.
страхового відшкодування в сумі 9681,82
грн. на вимогу ухвали суду від 26.12.13 р.
позивачем на час розгляду справи
позивачем суду не надано.

Право вимоги та отримання страхового
відшкодування особа може мати лише на
підставі уповноваження її належним
чином. Якщо ж особа не наділена такими
повноваженнями, то відповідно не має
права на одержання страхового
відшкодування.

Отже, за висновками суду, позивачем не
надано суду належних та допустимих
доказів на підтвердження достатніх
правових підстав отримання Єрко А.С.
страхового відшкодування за полісом №
АВ/3077483.

Рішення суду про задоволення позову
може бути прийнято виключно у тому
випадку, коли подані позивачем докази
дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №6 "Про судове
рішення" зазначено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
те, що позивач не довів в розумінні ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог, а також за відсутності
необхідних для ухвалення
обґрунтованого рішення правових
підстав, суд вважає за необхідне та
правомірне відмовити позивачу у
задоволенні позову з огляду на його
необґрунтованість та недоведеність.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, Законом України "Про
страхування", Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст. 979, 981, 983, 1166, 1187, 1188, 1191
Цивільного кодексу України, ст.ст. 352-355
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 33, 49, 64, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повний текст рішення складений та
підписаний 17 лютого 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон