ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 911/39/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лилака Т.Д., розглянувши
справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ до
Дочірнього підприємства
«Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства»
ВАТ «Київоблгаз», м. Бояркапро
стягнення 927 607,62 грн.,за участю
представників:

позивача:Бернацька О.В., довіреність №
14-113 від 14.05.2013 року;відповідача:Павлюк
І.І., довіреність № 36 від 06.02.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до відповідача про
стягнення 151 028,88 грн. інфляційної
складової боргу, 361 823,66 грн. пені, 414 755,08
грн. 3% річних, а загалом 927 607,62 грн. у
зв'язку з неналежним виконанням
останнім зобов'язання з оплати
переданого природного газу за
договором № 14/2072/11 купівлі-продажу
природного газу від 30.09.2011 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.01.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 30.01.2014 року.

У судовому засіданні 30.01.2014 року
оголошувалася перерва на 13.02.2014 року.

10.02.2014 року через канцелярію суду
відповідач подав клопотання про
припинення провадження у справі,
оскільки між сторонами 28.01.2014 року було
підписано Додаткову угоду про
відтермінування строків розрахунків,
що виключає прострочення платежів.

У судовому засіданні 13.02.2014 року
оголошувалася перерва на 27.02.2014 року.

Представник відповідача в судове
засідання 27.02.2014 року відзив на позов не
надав.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 року між позивачем (продавець) та
відповідачем (покупець) укладено
договір № 14/2072/11 купівлі-продажу
природного газу, за умовами якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у четвертому
кварталі 2011 року та у 2012 році природний
газ, а покупець зобов'язується прийняти
та оплатити цей природний газ (газ), на
умовах цього договору.

На виконання п. 2.1 Договору позивач
поставив, а відповідач прийняв у період
з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року
природний газ на загальну суму 70 687 891,93
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу за
період з жовтня 2011 року по грудень 2012
року, що відповідачем не заперечено та
не спростовано.

Відповідно до пп. 6.1, 6.2 Договору Оплата
за газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планової обсягів газу протягом
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 10-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Однак, відповідач оплату за отриманий
природний газ здійснив з порушенням
строків визначених договором, у зв'язку
з чим, позивачем нараховано 151 028,88 грн.
інфляційної складової боргу, 361 823,66 грн.
пені, 414 755,08 грн. 3% річних, а загалом 927
607,62 грн., що відповідачем не заперечено
та не спростовано.

Відповідач відзив на позов та
заперечень, щодо факту поставки
природного газу у відповідному періоді
та суми заявлених позивачем штрафних
санкцій не надав.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно з п. 7.2 Договору у разі
невиконання умов п. 6.1 цього Договору
Покупець сплачує Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В той же час, в ході розгляду спору
відповідачем надано суду докази
підписання між сторонами Додаткової
угоди до Договору, якою сторони внесли
зміни до п. 6.2. Договору та погодили, що
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ за Договором
здійснюється до 31.01.2014 року. Також, п. 3
Додаткової угоди сторони погодили, що
її умови поширюються на відносини, що
фактично склались між сторонами з
01.10.2011 року.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

З огляду на умову ч. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як передбачено ст. 653 Цивільного
кодексу України, у разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо.

У разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Таким чином, враховуючи, що сторони за
взаємною згодою змінили умови Договору
щодо термінів проведення розрахунків
та встановили, що умови такої
Додаткової угоди поширюються на
відносини, що фактично склались між
сторонами з 01.10.2011 року, зобов'язання за
Договором мало бути виконане у строк до
31.01.2014 року, тобто прострочення
починається з 01.02.2014 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Оскільки, сторонами за взаємною згодою
змінено умови Договору в частині
термінів оплати і погоджено новий
строк оплати до 31.01.2014 року, згідно з
новими умовами Договору станом на день
звернення до суду зобов'язання з оплати
отриманого за Договором природного
газу не вважається простроченим
протягом зазначених в позові періодів,
що виключає факт порушення
зобов'язання та підстави для
застосування відповідальності.

З огляду на викладені обставини, суд не
вбачає підстав для застосування до
відповідача відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання у вигляді стягнення пені,
річних та інфляційних у зв'язку з
відсутністю факту прострочення, що не
заперечено позивачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
стягнення пені, річних та інфляційних
не підлягають задоволенню.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог; при задоволенні позову
в повному обсязі відшкодування витрат
позивача, що пов'язані зі сплатою
судового збору, покладається на
відповідача; в разі відмови у позові
повністю ці витрати покладаються на
позивача. Такі правила розподілу
судового збору застосовуються у спорах
як майнового, так і немайнового
характеру.

Таким чином, судовий збір, що сплачений
позивачем при поданні позову у розмірі
18 552,15 грн. відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 03.03.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак