Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" лютого 2014 р.
Справа № 906/73/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Гордійчук С.П. (директор)

від відповідача: Павличко М.Ю.
(довіреність б/н від 05.02.14.)

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вудпак" (с.Нова
Романівка Новоград-Волинський район
Житомирська область)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пеллет-Енерго
Ємільчине" (смт. Ємільчине, Житомирська
область)

про стягнення 152132,04 грн.

Позивач звернувся до господарського
суду Житомирської області з позовом
про стягнення з відповідача на свою
користь 152132,04 грн. заборгованості за
договором поставки №100/ПЕ-1 від 17.08.12., з
яких: 126776,70 грн. - основний борг, 25355,34
грн. - штраф.

12.02.14 до суду надійшла заява позивача
№39 від 11.02.14 про зменшення розміру
позовних вимог в частині стягнення
основної суми боргу,у зв'язку з
частковою проплатою та просить
стягнути з відповідача 121776,70грн. боргу
(а.с.37).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві з
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов визнав в частині
стягнення основного боргу, заперечив
проти стягнення штрафних санкцій.
Зазначив, що між сторонами існують
взаємні заборгованості, крім того
відповідач під час розгляду справи в
суді частково сплатив суму основного
боргу. Також представник відповідача
просить суд при вирішенні спору
застосувати ст.233 ГК України та ст.83 ГПК
України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Вудпак"
(постачальник/позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Пеллет-Енерго Ємільчине"
(покупець/відповідач) укладено договір
поставки №100/ПЕ-1, за умовами якого
постачальник зобов'язався поставити та
передати у власність покупця тирсу, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити товар.

Позивач зазначив, що на виконання умов
договору, за період з травня 2013 по
листопад 2013, відповідачу відвантажено
товар на загальну суму 199993,20грн.

Згідно розділу 4 договору, ціна на товар
є договірною і вказується в
специфікаціях та накладних. Покупець
здійснює розрахунок з продавцем
протягом 15 календарних днів з дати
підписання сторонами документу, що
посвідчує передачу товару у
відповідності до п.3.10 договору.

За п.3.10 договору, передача товару
покупцеві оформляється шляхом
підписання акту приймання-передачі
товару або видаткової накладної, або
товарно-транспортної чи залізничної
накладної.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати товару виконав частково,
тобто сплатив позивачеві
79000,00грн.,внаслідок чого станом на день
звернення позивача з позовом до суду
існувала заборгованість в розмірі
126776,70грн. (199993,20-79000), про що зазначили
сторони в судовому засіданні та
підтверджується підписаним сторонами
та скріпленим печатками Актом звірки
розрахунків (а.с.9-10).

14.11.13 позивач надіслав відповідачу
письмову вимогу за № 227 про сплату
заборгованості, яку відповідач залишив
без відповіді та задоволення ( а.с.11-13).

24.01.14, після подачі позову до суду (23.01.14),
відповідач сплатив частину
заборгованості в розмірі 5000,00грн., про
що зазначили сторони в судовому
засіданні.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За нормами ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим,сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідач у судовому засіданні
погодився із наявною у нього
заборгованість перед позивачем в
розмірі 121776,70грн.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
позивача в частині стягнення основного
боргу в сумі 121776,70грн. обгрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання
зобов'язання по оплаті товару, на
підставі п.5.8 договору, позивач просить
стягнути з відповідача штраф в розмірі
25355,34грн., що становить 20% від вартості
відповідної партії товару.

Відповідач не визнав вимогу позивача
про стягнення штрафу та при прийнятті
рішення просив застосувати ст.233 ГК
України та ст. 83 ГПК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 5.8 договору,передбачено, за
прострочення оплати більше ніж на 10
календарних днів, постачальник має
право нарахування штрафу у розмірі 20%
від вартості відповідної партії
товару.

Таким чином, для визначення розміру
штрафу, необхідно встановити дату
поставки та вартість відпущеного
товару по кожній накладній, докази
проплат.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Ухвалою від 12.02.14 суд зобов'язав
позивача надати суду оригінали
первинних документів, за якими
проводилося відвантаження товару
(накладні, довіреності) (а.с.39).

Позивач зазначив про неможливість
надати суду витребувані первинні
документи, які б могли підтвердити
поставку товару відповідачу за
договором поставки №100/ПЕ-1 від 17.08.12.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки суду не представлено
первинних документів, які б засвідчили
дату поставки товару та на яку суму
поставлено товар , у суду не має
можливості встановити правильність
нарахування суми штрафу позивачем.

Господарський суд залишає позов без
розгляду, зокрема, якщо позивач без
поважних причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору.

Позивачем не наведені поважні причини
невиконання вимог ухвали суду, тому суд
вважає за необхідне залишити без
розгляду позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 25355,34грн.
штрафу.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином , відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
ГК України, згідно якої об'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Враховуючи викладене, господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково в розмірі 121776,70грн. боргу.
Вимогу про стягнення з відповідача
25355,34грн. штрафу слід залишити без
розгляду.

Витрати, пов'язані з оплатою судового
збору покладаються на відповідача
пропорційно сумі правомірно заявлених
вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пеллет-Енерго
Ємільчине" (11201, Житомирська область,
смт. Ємільчине, вул.Леніна,2; код 36575504) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вудпак" (11744,
Житомирська область,
Новоград-Волинський район, с.Нова
Романівка, код 31711882) - 121776,70грн. боргу,
2535,54грн. витрат на оплату судового
збору.

3.Залишити без розгляду позовну вимогу
в частині стягнення 25355,34грн. штрафу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати: 1- в справу