ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 909/1329/13

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

головуючого-судді:
Якімець Г.Г.,

суддів:
Кордюк Г.Т.,

Кравчук Н.М.,

при секретарі судового засідання
Олійник І.О.,

за участю представників:

від позивача - Германович І.М.

від відповідача (скаржника) - не
з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "СОТА", вих.№4 від
03.01.2014 року

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 24.12.2013
року (підписане 27.12.2013 року), суддя
Максимів Т.В.

у справі № 909/1329/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хандлопекс", м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОТА", м.
Івано-Франківськ

про стягнення 41608,76

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 24.12.2013
року по справі №909/1329/13 позов ТзОВ
«Хандлопекс» задоволено частково,
присуджено до стягнення з ТзОВ «СОТА»
на користь позивача: 34200 грн. - основного
боргу, 2306,86 грн. - пені, 5059,73 грн. -
нарахованих процентів. В задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сума
основної заборгованості відповідача
перед позивачем підтверджена
матеріалами справи, підставна і
підлягає до стягнення. Поряд з цим, суд
визнав правомірним нарахування
відповідачеві пені у розмірі 2306,86 грн.
та відсотків від суми несвоєчасно
оплаченої продукції у розмірі 5059,73 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ТзОВ «СОТА» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 24.12.2013
року по справі №909/1329/13 в частині
стягнення 20330 грн. - основного боргу,
2306,86 грн. - пені та 5059,73 грн. - 30% річних,
визнаючи при цьому стягнення 13870 грн. -
основного боргу. Зокрема, скаржник
зазначає, оскільки, підставою для
отримання товару за видатковою
накладною №220 від 26.04.2013 року був
виставлений рахунок №211 від 15.04.2013 року
на суму 46416 грн., а відповідачем
здійснено часткову оплату на загальну
суму 32546 грн., відтак, заборгованість
останнього перед позивачем становить
13870 грн. Поряд з цим, ТзОВ «СОТА»,
вказуючи на позадоговірний характер
поставки, враховуючи відсутність у
видатковій накладній №220 від 26.04.2013
року посилання на договір поставки №18
від 25.03.2013 року, вважає неправомірним
нарахування позивачем пені та 30% річних
за порушення грошового зобовязання.

Представник позивача в судовому
засіданні проти вимог, викладених в
апеляційній скарзі заперечила з
підстав, наведених у відзиві на
апеляційну скаргу (б/н від 03.02.2014 року),
просила рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 24.12.2013
року залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Представник відповідача (скаржника) в
судове засідання не з'явився, проте
надіслав до суду телеграму (вх.№01-14/93/14
від 17.02.2014 року), в якій просить
відкласти розгляд справи. Колегія
суддів, розглянувши дане клопотання,
враховуючи, що розгляд справи уже
відкладався ухвалою суду від 03.02.2014
року на підставі, заявленого
відповідачем клопотання (вих.№32 від
29.01.2014 року), та те, що явка
представників сторін не визнавалась
обов'язковою, прийшла до висновку про
відсутність підстав для задоволення
такого.

Оскільки явка представника
відповідача (скаржника) не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за його
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
наявні докази по справі, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи: 25.03.2013 року між ТзОВ
«Хандлопекс» (в тексті договору -
постачальник) та ТзОВ «СОТА» (в тексті
договору - покупець) укладено договір
поставки №18, відповідно до умов якого,
а саме п.1.1, позивач зобов'язався
поставити, а відповідач прийняти і
оплатити товар відповідно до рахунків
та накладних, що є невід'ємною частиною
вказаного договору.

Згідно п.2.1 договору поставки, загальна
кількість, ціни та асортимент товару
узгоджуються сторонами додатково та
вказуються у накладній, яка є
невід'ємною частиною договору.

Пунктом 4.2 договору поставки №18 від
25.03.2013 року визначено порядок оплати
продукції, відповідно до якого, оплата
за товар здійснюється покупцем шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника у
розмірі 100% протягом 14 (чотирнадцяти)
календарних днів з моменту
відвантаження товару. Покупець
зобов'язаний оплатити вартість
поставленого товару, вказану у
накладній у повному обсязі у строки,
передбачені п.4.2 договору. (п.4.1 договору
поставки).

Відповідно до п.7.7, даний договір
набуває чинності з моменту підписання
і діє до 31.12.2013 року, а в частині
виконання грошових зобов'язань - до
повного їх виконання.

На виконання умов вказаного договору,
позивачем на протязі періоду з 26.03.2013
року по 26.04.2013 року поставлялась
відповідачу продукція (шини) на
загальну суму 105300 грн., що
підтверджується відповідними
видатковими накладними №96 від 26.03.2013
року, №190 від 19.04.2013 року та №220 від
26.04.2013 року, податковими накладними,
рахунками на оплату №125 від 25.03.2013 року,
№211 від 15.04.2013 року, №252 від 18.04.2013 року
та довіреностями №0210 від 26.03.2013 року та
№0223 від 26.04.2013 року, копії яких
містяться в матеріалах справи (арк.арк.
справи 14-15, 43-51).

Відповідач здійснив часткову оплату
отриманої продукції на загальну суму
71100 грн., що підтверджується долученими
до матеріалів справи витягами з
банківського рахунку позивача (арк.
справи 54-59).

Таким чином, сума заборгованості
відповідача перед позивачем станом на
07.11.2013 року становила 342000 грн. Слід
зазначити, що наявний в матеріалах
справи акт звіряння взаємних
розрахунків за договором поставки за
період з 01.01.2013 року по 04.11.2013 року, який
підтверджує наявну заборгованість,
відповідачем не підписаний.

У зв'язку з виникненням вказаної вище
заборгованості, позивач надіслав на
адресу відповідача претензію
(вих.№05/11/13 від 05.11.2013 року) щодо сплати
34200 грн. - основного боргу у строк не
пізніше 7 (семи) днів з дня отримання
претензії. Проте, вимоги щодо погашення
наявної заборгованості відповідачем
не виконано та відповіді на вказану
претензію позивачу не надано.

Пунктом 5.1 договору поставки
передбачено, що при несвоєчасній
оплаті за отриманий товар відповідач
сплачує позивачу суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, тридцять відсотків річних, а
також пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
за який нараховується пеня.

Позивачем нараховано відповідачеві
2320,92 грн. - пені та 5087,84 грн. - 30% річних
від простроченої суми заборгованості
за несвоєчасну оплату поставленого
товару. Проте, суд, відповідно до ст.55
ГПК України здійснив перерахунок пені
та відсотків річних, вказуючи, що
наявний в матеріалах справи розрахунок
позивача є арифметично невірним,
оскільки останнім не були враховані
часткові оплати за поставлений товар.

Виходячи з цього, суд першої інстанції
правомірно вирішив стягнути 2306,86 грн. -
пені та 5059,73 грн. - 30% річних, нарахованих
від суми несвоєчасно оплаченої
отриманої продукції за видатковими
накладними №190 від 19.04.2013 року та №220
від 26.04.2013 року, підставою виникнення
зобовязання за якими, є договір
поставки №18 від 25.03.2013 року.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами, а зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно із ст.712 ЦК України, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Вимогами ст.530 ЦК України передбачено
строк (термін) виконання зобов'язання
та зазначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Вимогами п.2 даної
статті передбачено, що якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно п.5.1 договору поставки при
несвоєчасній оплаті за отриманий товар
відповідач сплачує позивачу суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції, тридцять відсотків річних, а
також пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
за який нараховується пеня.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Щодо посилань скаржника на
позадоговірний характер поставки,
колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з видатковою накладною №220 від
26.04.2013 року позивач поставив
відповідачу товар на підставі
корегованого рахунку №211 від 15.04.2013
року на суму 57890 грн., а поставка товару
згідно асортименту та кількості, що
визначена в рахунку №211 від 15.04.2013 року
на суму 46416 грн. ТзОВ «Хандлопекс» не
здійснювалася. У момент прийняття
товару відповідачем не висловлено
жодних претензій щодо кількості та
асортименту товару та щодо
невідповідності даних, що містяться у
виставленому рахунку та видатковій
накладній.

Поряд з цим, у видатковій накладній №220
від 26.04.2013 року в графі «договір»
містится посилання на договір
поставки. Крім того, колегією суддів
відзначено, що в матеріалах справи
наявні податкові накладні №96 від 26.03.2013
року, №189 від 23.04.2013 року та №215 від
26.04.2013 року, в яких вказано, що видом
цивільно-правового договору,
укладеного між сторонами є договір
поставки №18 від 25.03.2013 року. Відтак,
твердження апелянта про
позадоговірний характер поставки та не
виставлення позивачем рахунку на
оплату поставленого товару не
відповідають дійсності та
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
обгрунтовану та підставну
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором поставки №18 від
25.03.2013 року, перерахунок місцевого
господарського суду розміру пені та
відсотків річних за несвоєчасно
оплачену отриману продукцію, суд
першої інстанції правомірно прийшов до
висновку про часткове задоволення
позову та стягнення з відповідача на
користь позивача 34200 грн. - основного
боргу, 2306,86 грн. - пені та 5059,73 грн. -
нарахованих процентів.

Судовий збір за подання апеляційної
скарги на рішення господарського суду,
в порядку ст.49 ГПК України покладається
на скаржника.

За таких обставин, суд вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
господарський суд повно і всебічно
перевірив всі обставини справи, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам та прийняв законне і
обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника
про скасування рішення місцевого суду
є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у
відповідності з вимогами діючого
законодавства, а тому підстав для його
скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України,
суд,

постановив:

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 24.12.2013
року по справі №909/1329/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «СОТА» без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя:
Якімець Г.Г.

Судді:
Кордюк Г.Т.

Кравчук Н.М.