Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" лютого 2014 р.
Справа № 906/1811/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - фізична
особа-підприємець;

ОСОБА_2 - адвокат
(свідоцтво НОМЕР_1 від 20.12.2002р.)

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства
"Овруцьке спеціалізоване лісове
господарство" (м. Овруч Житомирська
область)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(м. Овруч Житомирська область)

про стягнення 177413,32 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 177413,32грн. за
поставлену лісопродукцію. Витрати по
сплаті судового збору просить покласти
на відповідача.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
хоча про час та місце розгляду справи
повідомлений вчасно і належним чином,
про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.11
т.2).

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечили,
заявили клопотання про застосування
строку позовної давності на підставі
ст.257 ЦК України.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, дослідивши матеріали
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
15.01.2008 року між Державним підприємством
"Овруцьке спеціалізоване лісове
господарство" (продавець/позивач) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(покупець/відповідач) було укладено
договір купівлі - продажу № 41 (а.с.12-14
т.1), за умовами якого продавець
зобов'язується продати, а покупець
прийняти та оплатити лісопродукцію
(надалі - Товар), найменування та
кількість якої зазначається в
специфікації №1, яка є невід'ємною
частиною цього договору (п.1.1 договору).

Кількість, асортимент та ціна товару
вказується в Додатках та
Специфікаціях, котрі є невід'ємною
частиною цього Договору. На момент
поставки діють останні додатки та
специфікації до цього договору (п.2.1
договору).

Згідно п.2.3 та п.2.4 договору форма
розрахунку - по перерахунку. Розрахунок
здійснюється Покупцем в національній
валюті України на умовах 100%
передоплати за кожну партію продукції.
В разі поставки товару без предоплати
Покупець повинен здійснити оплату на
протязі 10 днів з дня поставки товару.

Термін дії договору з моменту
підписання і до 31 грудня 2008 року, але в
будь-якому випадку до моменту його
остаточного виконання (п.10.4 договору).

На виконання умов договору ДП
"Овруцький спецлісгосп" відпустив
лісопродукцію відповідачу на загальну
суму 179954,56грн., що підтверджується
відповідними нарядами на відпуск
лісопродукції, товаро - транспортними
накладними та специфікаціями -
накладними на відпуск лісоматеріалів,
які долучені до матеріалів справи
(а.с.24-146 т.1).

За даними позивача, ФОП ОСОБА_1 частково
розрахувався за отриману
лісопродукцію на загальну суму 2541,24
грн., що підтверджується прибутковим
касовим ордером (а.с.147 т.1), залишок
несплаченої суми боргу за
лісопродукцію становить 177413,32 грн.

25.01.2011р. позивач направив відповідачу
претензію за вих.№40 про сплату боргу в
сумі 23933,26грн. (а.с.18 т.1). Також 30.12.2011 року
позивач направив на адресу відповідача
досудове попередження за вих.№720 про
сплату цієї ж суми боргу (а.с.20 т.1), які
залишились без відповіді та належного
реагування.

За захистом порушеного права позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
подав клопотання про застосування
позовної давності, в якій зазначається,
що позивач звернувся до суду з позовом
із пропуском трирічного строку
позовної давності. В зв'язку з цим,
відповідач просить суд застосувати
позовну давність до позовних вимог та
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, дослідивши і оцінивши
надані докази, суд дійшов наступного
висновку.

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Як вбачається з Договору, між сторонами
склались правовідносини щодо поставки
лісопродукції.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

В силу п. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 260 Цивільного кодексу
України позовна давність обчислюється
за загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст. 253
Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, позивачем
поставка продукції здійснювалась на
виконання умов договору від 15.01.2008 року
протягом 2008 року та у квітні 2010 року.

Позивач звернувся до господарського
суду Житомирської області з даним
позовом 09.12.2013 року, що підтверджується
відміткою канцелярії суду. Отже,
пропустив строк позовної давності, у
межах якого міг реалізувати своє право
на захист порушених майнових прав та
інтересів з боку відповідача.

Дані про обставини, які б вказували на
поважність причин пропуску строку
позовної давності, в матеріалів справи
відсутні.

Пунктом 3 ст. 267 Цивільного кодексу
України встановлено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

10.02.2013р. відповідачем подано відзив на
позовну заяву, в якому він просив суд
застосувати позовну давність до
позовних вимог про стягнення з нього
177413,32грн.

У відповідності до п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

З урахуванням наведених положень
закону, встановлених обставин справи
та наданих доказів у їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги ДП
"Овруцький спецлісгосп" задоволенню не
підлягають.

Судові витрати з розгляду даної справи
відповідно до положень ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17 лютого 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек. з повід.)