донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

26.02.2014 р. справа №908/3485/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Чернота Л.Ф.суддівСтойка
О.В., Шевкової Т.А.від позивача:не
з"явивсявід відповідача:не
з"явивсяРозглянув у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Вільнянський маслозавод" м.Вільнянськ
Запорізької областіна рішення
господарського суду Запорізької
областівід17.12.2013 рокуу справі№908/3485/13
(суддя Сушко Л.М.)за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Поляріс-Еко" м.Запоріжжядо відповідача
Публічного акціонерного товариства
"Вільнянський маслозавод" м.Вільнянськ
Запорізької областіпро стягнення 7 891,49
грн.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Товариство з обмеженою
відповідальністю "Поляріс-Еко"
м.Запоріжжя звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Вільнянський маслозавод" м.Вільнянськ
Запорізької області про стягнення суми
7 891,49 грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 17.12.13р. позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поляріс-Еко"
м.Запоріжжя задоволені частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Вільнянський маслозавод"
м.Вільнянськ Запорізької області на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поларіс-Еко"
м.Запоріжжя, 7 624 грн. 63 коп. основного
боргу, 228 грн. 63 коп. 3% річних,
1 712 грн. 17 коп. судового збору, 1 000 грн. 00
коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідач, Публічне акціонерне
товариство "Вільнянський маслозавод"
м.Вільнянськ Запорізької області, з
прийнятим рішенням не згоден, вважає
його прийнятим з неправильним
застосуванням норм матеріального
права України та порушенням норм
процесуального права. Тому він
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить Донецький апеляційний
господарський суд рішення
господарського суду Запорізької
області від 17.12.2013р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
позовних вимогах у повному обсязі.

Представник відповідача до судового
засідання апеляційної інстанції не
з»явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення, своїми
процесуальними правами, передбаченими
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, не
скористався, ніяких клопотань з цього
приводу судовій колегії не надав,
ухвалою суду про порушення
апеляційного провадження від 22.01.2014р.
явка сторін не визнана обов»язковою,
тому апеляційна інстанція вважає за
можливе розглянути справу без участі
представників сторін, оскільки неявка
представників сторін не перешкоджає
вирішенню спору, а повний текст
постанови направляється учасникам
процесу в установленому порядку.

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Поляріс-Еко"
м.Запоріжжя, через канцелярію суду
надав відзив на апеляційну скаргу,
вважає рішення законним та
обґрунтованим, заперечує проти
задоволення апеляційної скарги. Також
позивач просить розглянути апеляційну
скаргу без участі свого представника.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України на підставі встановлених
фактичних обставин переглядає
матеріали господарської справи та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду відповідає вимогам чинного
законодавства України, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача суми
заборгованості за надані послуги у
розмірі 7 624,63 грн.

Позивач у якості доказів надання
послуг посилається на акт надання
послуг №1250 від 21.09.2012р. на суму 8 124,63
грн., який підписано ТОВ "Поларіс-Еко" та
ПАТ "Вільнянський маслозавод" без
розбіжностей і скріплено печатками
підприємств.

Позивачем було виставлено рахунок №661
від 13.09.2012р. на суму 8 124,63 грн., у тому
числі ПДВ 1 354,11 грн. Відповідачем
26.10.2012р. рахунок оплачений частково на
суму 500,00 грн., що підтверджено
банківською випискою.

Заборгованість на дату подання цього
позову становить 7 624,63 грн.

Позивач направив відповідачу
претензію №01 від 27.06.2012 р. про сплату
боргу, яку відповідач залишив без
задоволення. Про отримання вказаної
претензії Відповідачем 02.07.2013р.
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення
(а.с.16).

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ч.1 ст.11 Цивільного
кодексу України).

Правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом (ст. 205 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України у силу зобов'язання одна особа
(боржник) зобов'язана здійснити на
користь іншої особи (кредитора) певну
дію, наприклад: передати майно,
виконати роботу, оплатити кошти та інше
або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його боргу.
Зобов'язання виникають з договору або
інших підстав, які зазначені у статі 11
ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Зі змісту ст. 207 Цивільного кодексу
України випливає, що правочин в простій
письмовій формі вчиняється сторонами
шляхом фіксації його змісту в одному
або кількох документах, листах,
телеграмах, якими сторони обмінялися
за допомогою телетайпних, електронних
або інших технічних засобів зв'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надав послуги відповідачу, цей
факт зокрема підтверджується Актом
надання послуг, який підписаний
сторонами та скріплений печатками,
тому господарський суд дійшов
обгрунтованого висновку, що у
відповідача виник обов"язок щодо
здійснення розрахунку за отримані
послуги з ремонту обладнання. Крім
того, відповідач частково сплатив
надані послуги у розмірі 500,00 грн.

З огляду на викладене та враховуючи, що
позивач довів суду належними та
допустими доказами у розумінні ст. ст.
33, 34, 36 Господарського процесуального
кодексу України, наявності у
відповідача заборгованості в сумі 7 624,63
грн. за надані послуги, господарський
суд обгрунтовано задовольнив позовні
вимоги та стягнув з відповідача
основний борг у сумі
7 624,63 грн.

При зверненні з позовом позивач також
просив стягнути з відповідача 3% річних
у розмірі 228,74 грн., інфляційні в сумі 38,12
грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних,
судова колегія вважає, що
господарський суд дійшов вірного
висновку, що заявлені позивачем до
стягнення 3% річних, розраховані за
загальний період з 27.10.2012 р. по 27.10.2013 р.,
розраховані відповідно до вимог
чинного законодавства, тому підлягають
задоволенню у розмірі 228,63 грн.

Господарським судом відмовлено у
задоволені позову у частині стягнення
інфляційних нарахувань. Колегія суддів
погоджується з цим висновком
господарського суду, оскільки
перевіривши розрахунок інфляційних
нарахувань у період з 27.10.2012р. по
27.10.2013р., встановлено, що у зазначений
період мала місце дефляція (-38,26 грн.).

Господарським судом частково
задоволено вимогу позивача щодо
стягнення оплати послуг адвоката у
розмірі 2000,00 грн. Стягнуто 1000,00 грн.
витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" та Правил адвокатської
етики. Відповідно до ст. 33 Правил
гонорар, отримуваний адвокатом за
надання правової допомоги, повинен
бути законним за формою і порядком
внесення і розумно обґрунтованим за
розміром.

Розглянув матеріали справи, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду, що дана категорія
спору не відноситься до складних справ,
відтак вартість наданих адвокатських
послуг є завищеною, тому суд
обґрунтовано зменшив розмір судових
витрат з оплати послуг адвоката на 50% до
1000,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Запорізької області від 17.12.2013 року у
справі №908/3485/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте за
результатами дослідження усіх
обставин справи. Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Вільнянський
маслозавод" м.Вільнянськ Запорізької
області на рішення господарського суду
Запорізької області від 17.12.2013 року у
справі №908/3485/13 - залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Запорізької області від 17.12.2013
року у справі №908/3485/13 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Л.Ф. Чернота

Судді
О.В.Стойка

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;5- ГСЗО.