донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

24.02.2014р. справа №11/63

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко
Н.В.

Суддів: Гези Т.Д., М'ясищева А.М.

Секретар: Пеленова О.О.

За участю представників сторін:

від прокуратури: Русланова Г.М. за
посвідченням;

від позивача: Бондаренко М.В. по дов.;

від відповідача-1: Мітченко Ю.Д, по дов.;

від відповідача-2: не з'явився;

від третіх осіб: не з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Управління
капітального будівництва Донецької
міської ради, м. Донецьк

на рішення господарського суду
Донецької області від 22.01.2014р. (повний
текст від 27.01.2014р.) у справі №11/63 (суддя
Гассій О.В.)

за позовом Донецького міжрайонного
природоохоронного прокурора, м.
Донецьк в інтересах держави в особі
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Донецькій області, м. Донецьк

до 1) Управління капітального
будівництва Донецької міської ради, м.
Донецьк, 2) Управління
будівництва і перспективного розвитку
Донецької міської ради, м. Донецьк

за участю третіх осіб: 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛБМ», м.
Донецьк, 2) Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Вип-Мастер», м. Донецьк

про стягнення 852 579,54грн.

ВСТАНОВИВ:

Донецький міжрайонний
природоохоронний прокурор, м. Донецьк,
звернувся до господарського суду
Донецької області в інтересах держави
в особі Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Донецькій області, м. Донецьк,
до відповідача, Управління
капітального будівництва Донецької
міської ради, м. Донецьк, за участю
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору - Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛБМ», м. Донецьк, про
стягнення 852 579,54грн. не повернених
бюджетних грошових коштів авансу.

Ухвалою від 27.04.2010р. господарський суд
Донецької області в порядку ст.79 ГПК
України зупинив провадження у справі
№11/63 до розгляду пов'язаної з нею іншої
справи №3/115.

31.01.2011р. провадження у справі №11/63 було
поновлено.

Рішенням від 24.02.2011р. господарський суд
відмовив прокурору у задоволенні
позову в повному обсязі. Постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 07.06.2011р.
зазначене рішення було залишено без
змін. Натомість Вищий господарський
суд України постановою від 17.08.2011р.
зазначені судові акти скасував та
направив справу №11/63 на новий розгляд
до господарського суду Донецької
області.

Висновок про невідповідність вказаних
рішень нормам матеріального та
процесуального права суд касаційної
інстанції обґрунтував тим, що судами не
було з'ясовано, чи використав
відповідач перераховані позивачем
кошти в розумінні п.19 Порядку
державного фінансування капітального
будівництва, затвердженого Постановою
КМУ від 27.12.2001р. №1764, крім того, залишено
поза увагою п.2.2.3 договору, згідно якого
саме відповідач, а не третя особа,
зобов'язується по закінченню
трьохмісячного терміну невикористані
суми авансу повернути позивачу.

В ході нового розгляду справи в порядку
ст.27 ГПК України ухвалою від 03.10.2011р.
господарський суд Донецької області
залучив до участі у справі у якості
третьої особи Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вип-Мастер», м.
Донецьк.

Ухвалою від 26.03.2012р. провадження у
справі №11/63 було зупинено в порядку
ст.ст.41, 79 ГПК України для проведення
судової будівельно-технічної
експертизи.

Ухвалами від 13.03.2013р. господарський суд
Донецької області поновив провадження
у справі №11/63 та на підставі ст.24 ГПК
України залучив до участі у справі в
якості другого відповідача Управління
будівництва і перспективного розвитку
Донецької міської ради, м. Донецьк.

Ухвалою від 03.04.2013р. провадження у
справі №11/63 було вдруге зупинено для
отримання результатів судової
будівельно-технічної експертизи,
призначеної ухвалою від 26.03.2012р.

14.01.2014р. після отримання висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №1467/24 від 17.06.2013р., виконаної
Донецьким науково-дослідним
інститутом судових експертиз,
провадження у справі №11/63 було
поновлено.

22.01.2014р. позивачем було подано до суду
пояснення про зменшення позовних
вимог, в яких останній просив суд
стягнути з першого відповідача 417
695,36грн.

22.01.2014р. господарським судом Донецької
області було прийнято рішення у справі
№11/63, яким уточнені позовні вимоги
задоволено в повному обсязі та
стягнуто з Управління капітального
будівництва Донецької міської ради на
користь Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Донецькій області заборгованість в
сумі 417 695,36грн. У задоволенні позову до
другого відповідача - Управління
будівництва і перспективного розвитку
Донецької міської ради, м. Донецьк -
відмовлено.

Висновок про задоволення заявлених
вимог суд першої інстанції обґрунтував
посилаючись на умови укладеного між
позивачем, першим відповідачем та
третьою особою-1 договору на
будівництво, а також на підтверджений
матеріалами справи факт
невикористання протягом трьох місяців
в повному обсязі перерахованого
позивачем авансу в сумі 1 200 000,00грн., у
зв'язку з чим, з огляду на результати
проведеної в рамках розгляду справи
експертизи, за висновком суду,
невикористані кошти в сумі 417 695,36грн.
підлягають поверненню першим
відповідачем.

Не погодившись з винесеним рішенням,
Управління капітального будівництва
Донецької міської ради звернулось до
Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та у
задоволенні заявленого позову
відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на те, що
судом при винесенні оскаржуваного
рішення не було надано правильної
оцінки правовідносинам сторін спору і
матеріалам справи, не застосовано
правильно до обставин спору положення
п.19 Порядку, не встановлено наявності
належним чином обґрунтованої
відповідальності відповідача, згідно
до якої з нього має здійснюватись
стягнення, а також не правильно
визначена сума стягнення.

За висновком апелянта, перерахувавши
отриманий від позивача аванс третій
особі, ним було виконано умови
укладеного між сторонами договору,
тому саме третя особа-1 і повинна
відповідати за неповернення авансу.
Крім того, відповідач в апеляційній
скарзі зазначає, що позивач не виконав
обов'язку щодо перерахування авансу у
розмірі 1 500 000,00грн. у встановлений
договором строк, отже, виконання
третьою особою робіт у трьохмісячний
строк було неможливим.

Також, за висновком скаржника, при
зменшенні розміру позовних вимог з
урахуванням результатів проведеної
судової будівельно-технічної
експертизи, позивачем було
безпідставно не враховано вартості
фактично придбаних за ці кошти
бюджетного авансу будівельних
матеріалів на загальну суму 9 432,53грн.,
які можуть бути використані при
виконанні підрядних робіт на об'єкті та
знаходяться на будівельному
майданчику.

Враховуючи викладене, заявник
апеляційної скарги вважає, що рішення
господарського суду підлягає
скасуванню як незаконне та
необґрунтоване.

Представники другого відповідача та
третіх осіб у судове засідання не
з'явились з невідомих підстав, про час
та місце його проведення були
повідомлені належним чином (відмітка
від 12.02.2014р. про направлення ухвали про
порушення на адреси сторін у справі).
Враховуючи, що ухвалою про порушення
апеляційного провадження від 11.02.2014р.
явка представників сторін не
визнавалась обов'язковою, апеляційний
господарський суд вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності вказаних представників за
наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції
фіксувався за допомогою технічних
засобів фіксації в порядку,
передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі розгляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора та
представників позивача і першого
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
25.12.2007р. між Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в Донецькій області
(інвестором, розпорядником коштів),
Управлінням капітального будівництва
Донецької міської ради (замовником
робіт по будівництву) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЛБМ»
(генпідрядником) було укладено договір
№2 на будівництво цеху механічного
зневоднення осаду каналізаційних
очисних споруд м. Донецька, за умовами
якого з метою покращення екологічного
стану навколишнього природного
середовища розпорядник коштів згідно
із затвердженою проектно-кошторисною
документацією доручив, а замовник та
генпідрядник прийняли зобов'язання по
здійсненню природоохоронного заходу
«Будівництво цеху механічного
зневоднення осаду каналізаційних
очисних споруд м. Донецьк».

Обсяг фінансування на будівництво
об'єкта в 2007 році по даній угоді
визначений у сумі 5 000 000,00грн. (п. 1.2.
договору).

Крім того, з огляду на матеріали справи,
під час дії вказаного договору до
виконання відповідних робіт в якості
субпідрядника було залучено
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вип-Мастер», яке
отримувало матеріали та здійснювало
роботи по будівництву вищевказаного
об'єкту (договір №135 від 24.10.2007р. із
додатковою угодою №1 до нього від
05.11.2007р., видаткові накладні (т.4, а.с. 27-33).

Оскільки даний договір за своєю
правовою природою є договором
будівельного підряду, правове
регулювання правовідносин за ним
підпадає під дію Цивільного кодексу
України.

Так, в силу ч. 1 ст. 875 ЦК України, за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Згідно п. 19 Порядку державного
фінансування капітального
будівництва, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р.
№1764, на придбання і постачання
необхідних для виконання робіт
матеріалів, передбачається аванс у
розмірі 30% від вартості річного обсягу
робіт (п.2.3.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що
згідно платіжного доручення №1 від
14.11.2008р. позивачем в якості авансу
перераховано відповідачу 1 200 000,00грн.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
відповідач (замовник): виконує
технічний нагляд по будівництву
об'єкта; надає позивачу (розпоряднику
коштів) щомісячно затверджені форми
виконаних будівельно-монтажних робіт
(КБ-2в, КБ-3, інші акти) та розрахунок
вартості робіт по здійсненню
технагляду у розмірі 2,5%, крім того ПДВ;
згідно п.19 Порядку державного
фінансування капітального
будівництва, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р.
№1764, зобов'язується по закінченню
трьохмісячного терміну невикористані
суми авансу повернути позивачу
(розпоряднику коштів).

Оскільки, з огляду на матеріали справи,
отримана від позивача сума авансу у
повному обсязі використана на
будівництво не була, Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в Донецькій
області зверталось до Управління
капітального будівництва Донецької
міської ради із претензією №02-1176 від
05.03.2009р. про повернення невикористаної
суми авансу в розмірі 852 579,54грн.

Невиконання зазначених вимог стало
підставою для звернення прокурора до
суду з відповідним позовом.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

В матеріалах справи наявне рішення
господарського суду Донецької області
від 14.12.2010р. у справі №3/115 за позовом
Управління капітального будівництва
Донецької міської ради до ТОВ «ЛБМ»,
третя особа - Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Донецькій області, про
стягнення 881 389,05грн., з яких 860 933,28грн. -
аванс та 20 455,77грн. - пеня, яким позовні
вимоги задоволено в частині стягнення
залишку авансу в розмірі 463 650,54грн. При
розгляді зазначеної справи
господарським судом було встановлено,
що згідно актів приймання виконаних
підрядних робіт форми КБ-2В №№1, 1а, 2, 3, 4,
5, 6, 7, 8, 9, 10 за грудень 2008 року, №№ 1, 2, 3, 4,
5, 6, 10 за травень 2009 року, №№1, 2, 3, 4, 5 за
грудень 2009 року ТОВ «ЛБМ» підтверджено
використання авансу на суму 736349,46грн.,
на залишок авансу 463650,54грн. ТОВ «ЛБМ»
відповідні акти на оформлення
прийняття виконаних підрядних робіт за
формами КБ-2В і довідок форми КБ-3 не
надано, будь-якого іншого звіту
замовнику про використання решти
коштів авансу також не надано.

Згідно наявної в матеріалах справи
постанови про відкриття виконавчого
провадження №24387718, 10.02.2011р. ДВС
Київського управління юстиції м.
Донецька було відкрито виконавче
провадження з виконання наказу №3/115
від 17.01.2011р., виданого на виконання
вищевказаного судового рішення. При
цьому, згідно листа Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку №10-689/ від 09.12.2011р. (т.3,
а.с.79), вказаний наказ перебуває на
виконанні в органі виконавчої служби,
тривають заходи з виявлення коштів,
майна боржника та розшук керівника ТОВ
«ЛБМ».

Крім того, за результатами проведеної
Донецьким науково-дослідним
інститутом судових експертиз судової
будівельно-технічної експертизи
(призначена ухвалою господарського
суду Донецької області від 26.03.2012р. у
справі №11/63), загальна вартість
підрядних робіт, виконаних на об'єкті
будівництва цеху механічного
зневоднення осаду каналізаційних
очисних споруд м. Донецька
генпідрядником ТОВ «ЛБМ» (з
урахуванням виконання
субпідрядниками) за період з грудня 2008
року по березень 2010 року у складі як
документально оформлених і прийнятих
за актами форми КБ-2В, так і тих, що
фактично виконані, проте не оформлені у
якості прийнятих за договором №2 від
25.12.2007р., складає 782304,64грн.
Документально підтверджена вартість
збірних залізобетонних плит
перекриття, які були фактично придбані
для виконання підрядних робіт на кошти
передоплати в сумі 1200000,00грн., отриманої
генпідрядником ТОВ «ЛБМ» у листопаді
2008 року, які знаходяться на
будівельному майданчику та не
використані у будівництві згідно
договору №2 від 25.12.2007р., складає
9432,53грн.

Таким чином, за змістом позовної заяви,
предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача повернути
невикористану ним частину авансу (з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог з огляду на результати
проведеної судової
будівельно-технічної експертизи). При
цьому, вимоги позивача мотивовані
ненаданням відповідачем у
встановлений договором строк звітів
про виконані роботи та направленням
відповідачу претензії щодо повернення
авансу.

Як вже зазначалось вище, господарський
суд Донецької області зменшені позовні
вимоги задовольнив у повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, апеляційний
господарський суд не може повністю
погодитись з таким висновком з
наступних підстав.

Згідно п. 19 Порядку державного
фінансування капітального
будівництва, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р.
№ 1764, замовник перераховує підряднику
аванс, якщо це передбачено договором
(контрактом). Розмір авансу не може
перевищувати 30 відсотків вартості
річного обсягу робіт. Підрядник
зобов'язується використати одержаний
аванс на придбання і постачання
необхідних для виконання робіт
матеріалів, конструкцій, виробів
протягом трьох місяців після одержання
авансу. По закінченні тримісячного
терміну невикористані суми авансу
повертаються замовнику.

Пунктом 2.2.3 договору №2 від 25.12.2007р.
сторони передбачили, що замовник
(Управління капітального будівництва
Донецької міської ради, відповідач-1 у
справі) згідно п.19 Порядку державного
фінансування капітального
будівництва, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р.
№1764, зобов'язується по закінченню
трьохмісячного терміну невикористані
суми авансу повернути розпоряднику
коштів - Державному управлінню охорони
навколишнього природного середовища в
Донецькій області, позивачу у справі.

З урахуванням наведеного, а також
приймаючи до уваги в порядку ст.35 ГПК
України висновки господарського суду
Донецької області у справі №3/115, а
також результати судової
будівельно-технічної експертизи
(висновок №1467/24 від 17.06.2013р.),
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про те, відповідачем-1
перераховані позивачем кошти в
розумінні п. 19 вказаного Порядку були
використані не в повному обсязі, а в
сумі 791 737,17грн. (782304,64грн. - вартість
виконаних на об'єкті будівництва
підрядних робіт +9432,53грн. - вартість
фактично придбаних на кошти отриманого
авансу збірних залізобетонних плит
перекриття, проте не використаних у
будівництві та перебуваючих на
будмайданчику). А отже, згідно п. 2.2.3
договору, саме відповідач-1
зобов'язаний повернути позивачу
невикористані у будівництві кошти.

Таким чином, за висновком судової
колегії, уточнені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню в
сумі 408 262,83грн., оскільки з огляду на п.19
Порядку до суми фактично використаних
коштів авансу повинні бути включені
витрати на придбання необхідних для
проведення робіт матеріалів,
конструкцій, виробів, розмір яких
згідно висновку експерта складає 9
432,53грн. За висновком судової колегії,
суд першої інстанції безпідставно не
взяв до уваги факт того, що в матеріалах
справи наявні докази придбання
підрядником матеріалів для
будівництва на суму 9 432,53грн., та не
включив зазначеної суми до розрахунку
витрат, які були здійснені із загальної
суми отриманого авансу в розмірі
1200000,00грн.

Крім того, апеляційний господарський
суд вважає за необхідне звернути увагу
суду першої інстанції на наявність
порушень норм процесуального права при
прийнятті рішення у даній справі.

Так, статтею 84 ГПК України визначено, що
у мотивувальній частині рішення
вказуються обставини справи,
встановлені господарським судом;
причини виникнення спору; докази, на
підставі яких прийнято рішення; зміст
письмової угоди сторін, якщо її
досягнуто; доводи, за якими
господарський суд відхилив клопотання
і докази сторін, їх пропозиції щодо
умов договору або угоди сторін;
законодавство, яким господарський суд
керувався, приймаючи рішення;
обґрунтування відстрочки або
розстрочки виконання рішення. Якщо у
справі беруть участь кілька позивачів
або відповідачів, у рішенні вказується,
як вирішено спір щодо кожного з них, або
зазначається, що обов'язок чи право
стягнення є солідарним.

Крім того, у постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення»
викладено правову позицію про те, що
відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Господарські суди повинні
дотримуватись передбаченої статтями 84,
86 ГПК структури та послідовності
викладення рішення (вступна, описова,
мотивувальна та резолютивна частини).

Проте, з тексту рішення господарського
суду Донецької області від 22.01.2014р. у
справі №11/63 не вбачається дотримання
вищевказаних приписів чинного
законодавства. До того ж, зі змісту
мотивувальної частини вказаного
рішення не вбачається обґрунтувань, за
якими в резолютивній частині рішення
судом відмовлено у задоволенні позову
відносно другого відповідача -
Управління будівництва і
перспективного розвитку Донецької
міської ради, м. Донецьк.

Апеляційний господарський суд
зазначає, що висновок суду про відмову
у задоволенні позову до другого
відповідача є вірним, проте вважає за
доцільне обґрунтувати свою думку.

По-перше, Управління будівництва і
перспективного розвитку Донецької
міської ради, м. Донецьк не є стороною
договору №2 від 25.12.2007р., а отже не є
особою, яка отримувала чи
розпоряджалась бюджетними коштами у
вигляді авансу в сумі 1200000,00грн., та,
відповідно, не є відповідальною особою
у спірних правовідносинах.

По-друге, з матеріалів справи не
вбачається, що прокурором чи позивачем
заявлялись будь-які вимоги до
Управління будівництва і
перспективного розвитку Донецької
міської ради, м. Донецьк, або
уточнювались позовні вимоги з
урахуванням участі у справі другого
відповідача.

Таким чином, у суду відсутні підстави
для задоволення позову відносно
Управління будівництва і
перспективного розвитку Донецької
міської ради, м. Донецьк, оскільки
другий відповідача у справі №11/63 не є
відповідальною особою у спірних
правовідносинах. Зазначені висновки
було безпідставно залишено поза увагою
судом першої інстанції, проте з огляду
на загальний вірний висновок про
відмову у задоволенні позову до
другого відповідача, вказане порушення
норм процесуального права не є
підставою для застосування приписів
ст.104 ГПК України.

Разом з цим, з огляду на наведене,
колегія суддів апеляційної інстанції
дійшла висновку, що всупереч вимогам
ст. 43 ГПК України, рішення
господарського суду Донецької області
від 22.01.2014р. у справі №11/63 не повністю
ґрунтується на всебічному та
об'єктивному розгляді обставин справи,
які мають суттєве значення для
вирішення спору, а також не повністю
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, тому підлягає
частковому скасуванню із прийняттям
нового рішення про часткове
задоволення уточненого позову.

Доводи апеляційної скарги відносно
стягуваної суми було прийнято до уваги
судом апеляційної інстанції, про що
зазначено вище, натомість інші
обґрунтування скаржника не знайшли
свого підтвердження, спростовуються
матеріалами справи та приписами
чинного законодавства, у зв'язку з чим
судовою колегією до уваги не
приймаються.

Судові витрати зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги
відповідно до с. 49 ГПК України
підлягають віднесенню на позивача
пропорційно задоволеній частині вимог.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст. 49, ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103,
ст. 104, ст.105 ГПК України,
Донецький апеляційний господарський
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
капітального будівництва Донецької
міської ради, м. Донецьк, на
рішення господарського суду Донецької
області від 22.01.2014р. (повний текст від
27.01.2014р.) у справі №11/63 - задовольнити
частково.

Рішення господарського суду Донецької
області від 22.01.2014р. (повний текст від
27.01.2014р.) у справі №11/63 - частково
скасувати.

Уточнені позовні вимоги Донецького
міжрайонного природоохоронного
прокурора, м. Донецьк в інтересах
держави в особі Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Донецькій області, м.
Донецьк до 1) Управління капітального
будівництва Донецької міської ради, м.
Донецьк, 2) Управління будівництва і
перспективного розвитку Донецької
міської ради, м. Донецьк, за участю
третіх осіб: 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛБМ», м.
Донецьк, 2) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вип-Мастер», м.
Донецьк - задовольнити частково.

Стягнути з Управління капітального
будівництва Донецької міської ради,
м. Донецьк на користь
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Донецькій області, м. Донецьк 408 262,83грн.
заборгованості.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Донецькій області, м.
Донецьк на користь Управління
капітального будівництва Донецької
міської ради, м. Донецьк 94,32грн. витрат
зі сплати судового збору на подання
апеляційної скарги.

Господарському суду Донецької області
видати відповідні накази.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В.
Будко

Судді: Т.Д. Геза

А.М. М'ясищев

Надруковано примірників - 10: 1-у справу,
1-позивачу, 2-відповідачам, 2-третім
особам, 2-прокуратурі, 1-господарському
суду, 1-ДАГС