ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.02.14р. Справа № 904/3444/13За позовом
Міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Публічного
акціонерного товариства "Дніпрогаз", м.
Дніпропетровськ

до відповідача-2: Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ

про примушення до підписання актів
приймання-передачі

Cуддя
Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - Талан О.І., довір. № 1718 від
27.08.12р.;

від відповідача-1- Нікулиця Л.Т., довір.
№ 5юр від 08.01.14р.;

від відповідача - 2 - Букоємський Р.В.,
довір. № 14.325 від 16.03.12р.

Суть спору:

Міське комунальне підприємство
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" (далі - позивач) звернулось до
господарського суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Дніпрогаз" (далі - відповідач-1) за
участю третьої особи - Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
у якому, з урахуванням заяви про зміну
предмету позову від 13.06.13р., просить суд:

- відновити порушене Публічним
акціонерним товариством «Дніпрогаз»
право Міського комунального
підприємства «Дніпропетровські міські
теплові мере жі» на справедливий
розподіл одержаного в жовтні 2011 року
природного га зу по категоріях
споживачів теплової енергії шляхом
встановлення розподілу обсягів
природного газу по категоріям
споживачів теплової енергії в жовтні
2011 року:

-14324 096 куб. м. природного газу - для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, згідно
договору №14/2310/11 від 30.09.2011р.;

- 3 864 587 куб. м. природного газу - для
виробництва теплової енергій, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, згідно договору №14/2484/11
від 30.09.2011р.

Ухвалою суду від 19.12.13р. за клопотанням
позивача до участі у справі у якості
відповідача-2 залучено Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначає, що відповідач-1 не
підписує акт про фактичне споживання
природного газу від 29.03.2013р.; акт
приймання-передачі природного газу
№7809 від 29.03.2013р.; акт приймання-передачі
природного газу від 29.03.2013р. відповідно
до Договору №14/2310/11 від 30.09.2011р. для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та релі
гійними організаціями; акт
приймання-передачі природного газу від
29.03.2013р. відповідно до Договору №14/2484/11
від 30.09.2011р. для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами, в редакції, що була
направлена відповідачу листом №795 від
29.03.2013р. Не підписуючи вказані акти,
відповідач-1 фактично не визнає та
порушує право позивача на справедливий
розподіл одержаного природного газу по
категоріях споживачів, яке встановлено
договором №7809/21/118862 від 22.09.2011р. на
розподіл природного газу (на
транспортування природного газу
розподільчими мережами) та Наказом
Міністерства палива та енергетики №288
від 15.07.2010р. Несправедливий розподіл
природного газу по категоріям
споживачів, в свою чергу, призводить до
того, що позивач має сплатити за газ,
спожитий для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням,
за цінами газу, який споживається для
вироблення теплової енергії, яка
споживається бюджетним установами та
іншими споживачами.

Відповідач-1 проти позову заперечує. У
відзиві на позов вказує, що чинним
законодавством не передбачено такої
форми захисту порушеного права, як
відновлення порушеного права на
справедливий розподіл одержаного
природного газу. Разом з тим, позивач
самостійно розраховує обсяг газу,
використаного на вироблення теплової
енергії для населення та обсяги газу,
використані для вироблення теплової
енергії інших категорій споживачів
згідно "Методики визначення обсягів
природного газу, які використовуються
для виробництва теплової енергії для
населення в разі, якщо суб'єкти
господарювання здійснюють постачання
теплової енергії різним категоріям
споживачів", затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики № 288
від 15.07.10р., та в подальшому складає акти
приймання-передачі природного газу та
акти приймання-передачі природного
газу та надає їх для підпису
Газорозподільному підприємству
(відповідачу) та продавцю (третя особа).
З урахуванням того, що розподіл
загального обсягу природного газу,
спожитого позивачем в жовтні 2011 року
був розподілений за категоріями
споживачів позивачем самостійно
шляхом складання актів
приймання-передачі природного газу,
відповідач-1 не вбачає ознак порушення
права позивача на справедливий
розподіл спожитого газу в жовтні 2011
року та просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Відповідач-2 проти позову заперечує,
вказує, що заявлена вимога про
справедливий розподіл одержаного в
жовтні 2011 року природного газу,
фактично шляхом перепідписання актів
приймання-передачі природного газу за
Договорами не може бути предметом
позову, оскільки такі акти є доказом
підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору, не є
матеріально-правовою чи немайновою
вимогою позивача, на підставі якої суд
приймає рішення. Таким чином,
відповідно до приписів ст.12 ГПК України
зазначений спір не підлягає розгляду в
господарських судах України, а отже у
задоволенні позову, на думку
відповідача-2, слід відмовити.

Ухвалою господарського суду від 09.07.13р.
провадження у справі було зупинено, а
справу направлено до
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз для
проведення судово-економічної
експертизи.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

встановив:

30.09.2011 року між позивачем (покупець) та
відповідачем-2 (продавцем) було
укладено наступні договори:

- договір №14/2484/11 купівлі-продажу
природного газу для виробництва теп
лової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(далі-Договір №14/2484/11);

- договір №14/2310/11 купівлі-продажу
природного газу для виробництва теп
лової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями (далі - Договір №14/2310/11).

За умовами вищевказаних договорів
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у ІV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах вказаних
Договорів (п.1.1 Договору №14/2484/11 та
Договору №14/2310/11).

Відповідно до пункту 3.4 Договору
№14/2484/11 та Договору №14/2310/11 позивач
зобов'язаний не пізніше 5-го числа
місяця, наступного за місяцем продажу
газу, надати відповідачу-2 підписані та
скріплені печатками позивача та
відповідача-1 три примірники акту
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість.

31.10.2011 року позивачем та відповідачем-2
було підписано акти приймання-передачі
газу з розбивкою по котельнях у
кількості 18 189 528 куб.м та акт про
фактичне споживання природного газу на
загальний обсяг 18 189 528 куб.м., в тому
числі:

- для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями - 12 769,637 тис.
куб. м.;

- для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими - 3 368,283 тис. куб.
м.;

- природний газ, визначений
розрахунковим методом - 2 051,608 тис. куб.
м.

31.10.2011 року між позивачем та
відповідачем-1 було підписано та
передано для підписання відповідачу-2
акти приймання-передачі природного
газу за період з 11.10.11р. по 31.10.11р. з
розподілом його за категоріями
споживання теплової енергії, що
виробляється із цього газу: населення,
релігійні організації,
госпрозрахункові та бюджетні
організації (3 акти).

Як вказує позивач, з метою приведення
розподілу спожитого природного газу по
категоріях споживачів у відповідність
із вимогами Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів",
затвердженої наказом Міністерства
палива та енергетики № 288 від 15.07.10р.,
який діяв на момент звернення позивача
до суду, позивачем було направлено
відповідачу-1 лист № 725 з проханням
підписати акти про фактичне споживання
природного газу у жовтні 2011 року та
акти приймання-передачі природного
газу по кожній категорії споживачів
теплової енергії за жовтень 2011 року в
новій редакції, з метою їх подальшої
передачі для підписання відповідачу-2.

Листом № 2563/7/5-3 від 08.04.13р. ПАТ
«Дніпрогаз» залишив вказані акти без
розгляду та повернув позивачу не
підписаними.

Позивач вважає, що не підписуючи
вказані акти, відповідач-1 порушує
право позивача на справедливий
розподіл природного газу, спожитого
позивачем в жовтні 2011 року, по
категоріях споживачів, тому просить
суд відновити порушене відповідачем-1
право позивача шляхом встановлення
розподілу обсягів природного газу по
категоріям споживачів теплової
енергії в жовтні 2011 року:

-14324 096 куб. м. природного газу - для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, згідно
договору №14/2310/11 від 30.09.2011р.;

- 3 864 587 куб. м. природного газу - для
виробництва теплової енергій, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, згідно договору №14/2484/11
від 30.09.2011р.

В обґрунтування позовних вимог
відповідач посилається на наступні
обставини.

Відповідно до п.1.1 Договору №7809/21/118862 на
розподіл природного газу, укладеного
між відповідачем-1 та позивачем 22.09.11р.
(далі - Договір №7809/21/118862), відповідач-1
зобов'язується надати позивачу послугу
з транспортування природного газу
газорозподільними мережами до межі
балансової належності об'єктів
замовника або його споживачів
відповідно до "Актів розмежування
балансової належності газопроводів та
експлуатаційної відповідальності
сторін". Пункти призначення з переліком
комерційних вузлів обліку газу
визначаються сторонами. Невід'ємною
частиною до говору є Технічна угода
на здійснення контролю за обліком газу,
яка викладена в додатку 4 до Договору.

Згідно п.3.2 Договору №7809/21/118862 облік
обсягів газу, що транспортується на
умовах цього договору, здійснюється
згідно з Правилами обліку природного
газу під час його транспортування
газорозподільними мережами,
постачання та споживання, затверджених
Наказом Мінпаливенерго України № 618
від 27.12.05р. (далі - Правила).

Приписами п.3.3 Договору №7809/21/118862
передбачено, що порядок обліку, порядок
обмеження (припинення) транс
портування газу, а також доступу
представників відповідача-1 до
газового облад нання і комерційних
вузлів обліку газу, може регулюватись
технічною угодою між газорозподільчим
підприємством, постачальником газу та
споживачем. Згідно предмету Технічної
угоди на здійснення контролю за
обліком газу, відповідач-1 здійснює
контроль за обліком газу,
протранспортованого та реалізованого
по зивачу, дотриманням позивачем вимог
діючих нормативних документів по
обліку природного газу та здійснює
інші обов'язки, передбачені технічною
угодою.

Пунктом 2.2 технічної угоди від
22.09.11р., з урахуванням додаткової угоди
до додатку №4 встановлено, що фактична
кількість поданого замовнику природно
го газу визначається за показниками
або записами головного
контрольно-вимірювального
комерційного вузла обліку газу
газорозподільного підприємства, з
приведенням до стандартних умов. У разі
відсутності вузла обліку газу у
газорозподільного підприємства,
приймаються дані комерційного вузла
обліку газу замовника. Головний вузол
обліку газу встановлюється на межі
обслугову вання.

Відповідно до п.5.1 Правил постачання
газу споживачу здійснюється за умови
наявності комерційного вузла обліку
газу.

Згідно п.6.1 Правил на комерційних
вузлах обліку газу з максимальною
об'ємною витратою газу більше 65
м.куб./год. з будь-яким надлишковим
тиском та в діапазоні об'ємної витрати
від 16 м.куб./год. до 65 м.куб./год. з
надлишковим тиском більше 0,005 МПа
вимірювання об'єму газу повинні
проводитись тільки з використанням
обчислюва чів або коректорів об'єму
газу. Максимальна об'ємна витрата газу
визначається за паспортними даними
газоспоживаючого обладнання.

Оскільки обладнання комерційного
вузла обліку газу коректорами та/або
обчислювачами об'єму газу визнано
Правилами обов'язковим, то вузол обліку
газу, що не обладнаний коректорами
та/або обчислювачами, не може вважатися
на лежним (комерційним) вузлом обліку
газу, тому що в ньому відсутні
необхідні засоби вимірювальної
техніки.

Разом з тим, позивач вказує що
визначення обсягів природного газу,
які використовуються для виробництва
теплової енергії для населення,
позивачем здійснюється відповідно до
"Методики визначення обсягів
природного газу, які використовуються
для виробництва теплової енергії для
населення в разі, якщо суб'єкти
господарювання здійснюють постачання
теплової енергії різним категоріям
споживачів", затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики № 288
від 15.07.10р., який діяв станом на час
існування спірних правовідносин між
сторонами.

Згідно з п.2 Наказу застосування
Методики є обов'язковим для суб'єктів
господарювання різних форм власності,
які використовують природний газ для
виробництва теплової енергії для
опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до абз.4 п.3 Методики обсяги
газу, які газотранспортне підприємство
(відповідач-1) поставило
теплогенеруючому підприємству
(позивачу-1) за звітний період (місяць),
оформлюють двостороннім Актом
приймання-передачі природного газу,
який складають протягом п'яти днів
місяця, наступного за звітним. Для
складання зазначеного акта необхідно
виконати розрахунок пропорційного
перерахування обсягу теплової енергії,
отриманої окремим спожива чем, в обсяг
газу, використаного на її вироблення
згідно з формулами розділу IV Методики
за зразком розрахунку за звітний
період.

Згідно абз.2 п.8 Методики
встановлено, що спосіб формування та
узгодження звітності за спожиті обсяги
природного газу, використаного на
виробництво теплової енергії для
населення та інших категорій
споживачів, наведено в додатку 4.

Так, додатком 4 до Методики визначено,
що з огляду на те, що ціна газу є різ ною
для вироблення теплової енергії різним
категоріям споживачів, обсяги газу за
звітний період, витрачені
теплогенеруючим підприємством на
комбіноване вироблення теплової та
електричної енергії, необхідно
спочатку розподілити на виробництво
електричної та загального обсягу
теплової енергії, а потім газ, ви
трачений на виробництво загального
обсягу теплової енергії (Ог),
розподілити на обсяги газу,
використані на вироблення теплової
енергії для населення, та обсяги газу,
використані на вироблення теплової
енергії для інших категорій
споживачів. Для складання акта
приймання-передачі природного газу не
обхідно виконати розрахунок
пропорційного перераховування обсягу
теп лової енергії, отриманої окремим
споживачем, в обсяг газу, використаного
на її вироблення.

Для кожного теплогенеруючого підпри
ємства, яке веде окремий облік газу,
таблиця розрахунку за звітний період
містить такі розділи:

загальний обсяг газу, поставленого
теплогенеруючим підприємством від
газотранспортного підприємства;

загальний обсяг виробленої
теплогенеруючим підприємством
теплової енергії;

обсяг теплової енергії, відпущеної за
звітний період теплогенеруючим
підприємством населенню (окремому або
груповому споживачу);

перерахований обсяг газу, використаний
для виробництва теплової енергії для
населення.

За цим зразком готують та підпису ють
звітну інформацію відповідальні
технічні фахівці теплогенеруючого
підпри ємства. За результатами
приладового обліку використаних
обсягів газу за звітний період та
виконаних розрахунків теплогенеруюче
підприємство, газотранспортне
підприємство та постачальник газу
складають та підпи сують акт
приймання-передачі природного газу, у
якому обов'язково зазна чають обсяги
природного газу, використаного на
виробництво теплової енергії для
населення.

В ході розгляду справи, за клопотанням
позивача від 04.07.13р. ухвалою суду від
09.07.13р. було призначено
судово-економічну експертизу, за
результатами якої експертом надано
висновок наступного змісту:

- обсяг спожитого газу, одержаного
Міським комунальним підприємством
Дніпропетровські міські теплові
мережі» від Публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» за
договором № 14/2310/11 від 30.09.11р., за
жовтень 2011р.. використано на
вироблення теплової енергії для
населення та релігійних організацій
склав - 14 310,3974 тис. м3;

- обсяг спожитого газу, одержаного
Міським комунальним підприємством
«Дніпропетровські міські теплої
мережі» від Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» за
договором № 14/2484/11 від 30.09.2011р., за
жовтень 2011р. використано на вироблення
теплової енергії для бюджетних установ
та організацій і а інших споживачів
склав - 3 927,0906 тис. м3.

Між тим, згідно ч.5 ст. 42 ГПК України
висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковим і
оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими статтею 43
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши надані докази у справі, суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позову з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів; 2) справи про банкрутство; 3)
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції; 4) справи, що

виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів; 5)
справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери. 6) справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Перелік справ, підвідомчих
господарським судам, визначений ст. 12
ГПК України, разом з тим не є вичерпним,
оскільки в силу п. 1 вказаної норми,
господарським судам підвідомчі також
справи у спорах, що виникають з інших
підстав, ніж ті, що визначені у даному
пункті. При цьому, за змістом вказаної
норми, господарському суду підвідомчі
саме справи у спорах, перелік яких не є
виключним.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Приписами статті 16 ЦК України та
статті 20 ГК України закріплено перелік
способів захисту цивільних прав та
інтересів, згідно з яким кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Заявлена вимога про справедливий
розподіл одержаного в жовтні 2011 року
природного газу, фактично шляхом
перепідписання актів
приймання-передачі природного газу за
договорами не може бути предметом
позову, оскільки такі акти є доказом
підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору, не є
матеріально-правовою чи немайновою
вимогою позивача, на підставі якої суд
приймає рішення. Відповідно до ст.12 ГПК
України зазначений спір не підлягає
розгляду в господарських судах
України.

За викладених обставин,
господарський суд дійшов висновку, що
предмет позову не відповідає
встановленим законом або договором
способам захисту прав, тому у
задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові
витрати по справі, в тому числі витрати
за проведення судової експертизи,
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 34, 43, 45, 49, 66-67, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання.

Суддя
А.В.
Суховаров

Рішення підписано - 17.02.2014р.