ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

20 лютого 2014 року
Справа № 913/3448/13

Провадження № 23/913/3448/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім", м.
Луганськ,

до Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Луганськ,

про визнання недійсним рішення № 01-24/259
від 29.11.2013,

Суддя Воронько В.Д.

Секретар судового засідання Сідорова
О.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - Шайтура О.М., довіреність
№ 30 від 14.03.2013;

від відповідача - Задорожна О.Л.,
довіреність № 03 від 08.01.2014; Гонтарь О.М.,
довіреність № 11 від 22.01.2014 (у судовому
засіданні 20.02.2014 не прибув).

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, у
судовому засіданні 11.02.2014 оголошено
перерву до 20.02.2014 об 11 год. 40 хв.

в с т а н о в и в:

Рішенням Адміністративної колегії
Луганського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України № 01-24/259 від 29.07.2013 у справі № 226
визнано:

- що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства «Агрохім»
займало у 2012 році монопольне
(домінуюче) становище на ринку торгівлі
сполуками азотними та добривами у
територіальних межах Луганської
області з часткою 41,2 відсотка;

- дії Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства «Агрохім» з
встановлення у договорах на постачання
товару (аміачної селітри) споживачам
(суб'єктам господарювання) таких умов
реалізації товару у вигляді
встановлення 100% передплати та
додаткової відповідальності (оплати
послуг товарного кредиту) порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2
статті 50 та пунктом 1 частини другої
статті 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку торгівлі сполуками
азотними та добривами шляхом
встановлення таких умов реалізації
товару, які неможливо було б встановити
за умов існування значної конкуренції
на ринку.

За порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, викладене
вище, на Товариство з обмеженою
відповідальністю «Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства «Агрохім»
вирішено накласти штраф у розмірі 58000
грн. 00 коп.

20.12.2013 до Господарського суду
Луганської області звернулось
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім" з
позовом до Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним та скасування
рішення адміністративної колегії
Луганського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 29.11.2013 № 01-24/259 у справі № 226.

Позов Товариством мотивовано тим, що на
його думку відповідач при ухваленні
рішення неповно з'ясував обставини, які
мають значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального права
внаслідок чого прийшов до висновків, що
не відповідають дійсним обставинам
справи.

Позивач вказав, що висновки
відповідача про протиправність дій
Товариства зі встановлення умов 100%
передплати за товар, що б неможливо
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку, не обґрунтовані,
жодного дослідження умов характерних
для ринку мінеральних добрив чи ринку
хімічних засобів захисту рослин
відповідачем не проводилось. Позивач
зазначив, що в свою чергу, ринок
мінеральних добрив є досить
специфічним, та умови 100% передплати за
товар є звичайними (стандартними),
застосування таких умов цілком
обґрунтоване та відповідає ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач зазначив, що є
помилковими та не відповідають дійсним
обставинам справи висновки
Луганського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, що п.п. 6.2. та 6.2.1. договорів
поставки, щодо послуг товарного
кредиту, нав'язані підприємствам -
контрагентам. Позивач наголосив на
тому, що при продажу мінеральних добрив
будь-якому контрагенту умовою оплати
за мінеральні добрива є 100% передплата.
Тобто оплата товару здійснюється до
моменту його поставки покупцю, що
виключає можливість застосування
пунктів 6.2. та 6.2.1. договорів поставки,
які аналізувались в рамках справи № 226.
Дані пункти є актуальними, та активно
застосовуються під час реалізації
підприємством позивача товарів на
умовах відстрочення платежу у разі
коли контрагент не виконує умови
(строки) оплати за поставлений товар -
насіння та/або засобів хімічного
захисту рослин, де Товариство не
займало та не займає монопольне
(домінуюче) становище.

Відповідач у відзиві на позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства «Агрохім»
проти вимог останнього заперечив,
зазначивши, наступне.

Договори, які аналізувались
відповідачем не відносяться до
будь-яких окремих категорій, не мають
особливостей, та твердження позивача,
що 100% передплата є «звичайною
(стандартною)» умовою, відповідач
вважає хибним. Відповідач наголосив на
тому, що в умовах існування значної
конкуренції на ринку відповідач не в
змозі був би встановити 100% передплату.
Порушенням позивача законодавства про
захист економічної конкуренції
відповідачем в рішенні визнані дії «з
встановлення у договорах на постачання
товару (аміачної селітри) споживачам
(суб'єктам господарювання) таких умов
реалізації товару у вигляді
встановлення 100% передплати та
додаткової відповідальності (оплати
послуг товарного кредиту)». У зв'язку з
чим, відповідач вважає твердження
позивача, що пункти договорів 6.2. та 6.2.1.
не є імперативними (безумовними) а
диспозитивними (тобто присутня
альтернатива їх застосування взагалі)
не мають відношення до тих дій, які
визнані порушенням, тому що в рішенні
дії визначені як встановлення умов
реалізації, а не їх застосування.

Позивач на відзив відповідача надав
заперечення, в яких підтримав позовні
вимоги та доводи, якими позовні вимоги
ним обґрунтовуються.

Розглянувши матеріали справи та
враховуючи її обставини, суд дійшов до
наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім" (91022,
м. Луганськ, вул. Свердлова, 58,
ідентифікаційний код 21833721) здійснює
діяльність з оптової торгівлі
мінеральними добривами шляхом
укладення з покупцями відповідних
договорів.

Приймаючи рішення від 29.11.2013 у справі №
226 про накладення на позивача штрафу
відповідач зазначив як підставу для
цього те, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім" на
ринку, на якому займає монопольне
становище, встановлено споживачам
умови реалізації (торгівлі) товару на
умовах 100% передплати.

При цьому, як вбачається зі
специфікації від 04.04.2012 № 1-33Р до
договору постачання від 27.03.2012 № 15/8-12,
за якими Товариством з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім"
встановлюються умови реалізації
товару, на ринку, на якому Товариство не
займає монопольне становище,
відповідно до яких, умовами оплати
товару визначена оплата частками з
відстрочкою.

Означені обставини свідчать про те, що
в умовах існування значної конкуренції
на ринку торгівлі мінеральними
добривами (сполуками азотними та
добривами) кінцевим покупцям -
суб'єктам господарювання (у тому числі
сільгоспвиробникам), відповідач не в
змозі був би встановити 100% передплату.

Крім того, у зазначених договорах на
постачання аміачної селітри пункт 6.3
розділу 6 «Відповідальність сторін»
передбачає право виставлення
постачальником (Товариством) покупцю
рахунок на сплату неустойки у вигляді
штрафу і пені у разі недотримання
покупцем термінів оплати товару.

В той же час, пункт 6.2 та пункт 6.2.1.
містять положення відносно додаткової
відповідальності покупця у випадку
невиконання ним умов (строків оплати)
за поставлений товар шляхом
виставлення постачальником рахунків
на сплату послуг товарного кредиту, а
саме:

« 6.2. Якщо Покупець не виконує умови
(строки) оплати за поставлений товар
передбачений специфікацією,
постачальник має право виставити
покупцю рахунок (рахунки) на сплату
послуг товарного кредиту, а покупець в
свою чергу зобов'язується у
беззаперечному порядку сплатити даний
рахунок (рахунки), а також у триденний
термін із дня отримання підписати
відповідні акти виконаних робіт, щодо
надання послуг товарного кредиту.

6.2.1. Відсотки за товарний кредит
нараховуються покупцю щомісячно з
розрахунком 24% річних від суми
заборгованості за відповідною
специфікацією, з дати настання терміну
розрахунку, визначеного специфікацією
та нараховуються до моменту повного
фактичного погашення заборгованості
покупцем.».

Тобто, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім",
використовуючи своє монопольне
(домінуюче) становище на ринку, у
договорах на постачання товару
(аміачної селітри) встановленню
споживачам (суб'єктам господарювання)
такі умови реалізації товару у вигляді
встановлення 100% передплати та надання
ним послуг товарного кредиту,
встановлення яких було б неможливим за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Таким чином, дії Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім" з
встановлення у договорах на постачання
товару (аміачної селітри) споживачам
(суб'єктам господарювання) таких умов
реалізації товару у вигляді
встановлення 100% передплати та
додаткової відповідальності (оплати
послуг товарного кредиту), є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2 ст.
50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції», у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку
торгівлі сполуками азотними та
добривами шляхом встановлення таких
умов реалізації товару, які неможливо
було б встановити за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Господарським судом Луганської
області у 2013 році розглянуто справу №
913/2227/13, сторонами спору у якій були ті ж
сторони, що і у даній справі та
досліджувались ті ж самі договори з ТОВ
"Айдар", ПСП «Зоря» та ПрАТ «Луганська
Насіннєва Станція».

При розгляді справи № 913/2227/13
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім" у 2012
році займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку торгівлі сполуками
азотними та добривами в територіальних
межах Луганської області з часткою 41,2%.

Також визнано, що укладені позивачем
договори не є публічними, не повинні
бути типовими і їх умови не порушують
інтересів інших сторін.

При здійсненні провадження у справі №
226, рішення по якій є предметом даного
спору, відповідач висунув додаткові
звинувачення в порушенні позивачем
законодавства про захист економічної
конкуренції, яке полягає у включенні
ним до договорів пункту, який
передбачає нарахування 24% річних за
користування товарним кредитом, що є
досить значною відповідальністю.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу
України визначено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628
Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму (ч.
1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд
сторін або відповідно до державного
замовлення.

Сторони для визначення умов договорів
поставки мають право використовувати
відомі міжнародні звичаї,
рекомендації, правила міжнародних
органів та організацій, якщо це не
заборонено прямо або у виключній формі
цим Кодексом чи законами України.

В даному випадку покупцями договори
підписані добровільно, відсутні дані
про те, що зазначені в договорах умови
якимось чином порушили їх права чи
поставили у невигідне становище.

Встановлюючи в договорі підвищений
розмір відсотків за прострочку
виконання грошового зобов'язання
позивач не порушує чинне
законодавство, оскільки можливість
таких дій передбачена ст. 625 Цивільного
кодексу України.

Таким чином, враховуючи обставини,
встановлені у судових рішеннях у
справі № 913/2227/13 та обставини,
встановлені під час розгляду даної
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню в частині
визнання недійсним п.п. 2, 3 резолютивної
частини рішення адміністративної
колегії Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
01-24/259 від 29.11.2013 у справі № 226. У
задоволені позовної вимоги щодо
визнання недійсним п. 1 резолютивної
частини рішення адміністративної
колегії Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
слід відмовити.

Оскільки вимоги позивача про визнання
недійсним та скасування рішення
адміністративної колегії Луганського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України є
тотожними та враховуючи положення
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" та постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства", рішення
Антимонопольного комітету України
господарським судом визнається
недійсним.

Відповідно до ст.ст 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України на
відповідача покладається судовий збір
у розмірі пропорційно задоволених
позовних вимог у сумі 812 грн. 00 коп.

У судовому засіданні відповідно до ст.
85 Господарського процесуального
кодексу України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати недійсним п.п. 2, 3 резолютивної
частини рішення адміністративної
колегії Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
01-24/259 від 29.11.2013 у справі № 226.

3.У задоволені позовних вимог щодо
визнання недійсним п. 1 резолютивної
частини рішення адміністративної
колегії Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
01-24/259 від 29.11.2013 у справі № 226 відмовити.

4.Стягнути з Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України (пл.
Героїв ВВВ, 9, м. Луганськ, 91016,
ідентифікаційний код. 21792749) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганська фірма по
агрохімічному обслуговуванню
сільського господарства "Агрохім" (вул.
Свердлова, 58, м. Луганськ, 91055;
ідентифікаційний код 21833721) судовий
збір у розмірі 812 грн. 00 коп., наказ
видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

5 Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

6. Рішення підписано - 25.02.2014.

Суддя
В.Д. Воронько