ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р.
Справа № 922/4490/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя
Ільїн О.В. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Білозора А.В., за довіреністю
№ 14-329 від 16 березня 2012 року (після
перерви - не з'явився),

відповідача - Мар'їної І.О., за
довіреністю № 06/3902 від 30 грудня 2013
року(після перерви не з'явився), Зубрича
Д.О., за довіреність № 06/3931 від 30 грудня
2013 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №18Х/1-6)
на рішення господарського суду
Харківської області від 12 грудня 2013
року у справі № 922/4490/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Харківміськгаз", м. Харків

про стягнення 1 248 284,39 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 12 грудня 2013
року у справі № 922/4490/13 (суддя
Ємельянова О.О.) позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Харківміськгаз" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
3% річних у розмірі 162 114, 10 грн.,
інфляційних витрат у розмірі 260 513,17 грн.
та 8 452, 58 грн. витрат зі сплати судового
збору; в решті позовних вимог -
відмовлено.

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", з рішенням
господарського суду першої інстанції
не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
на неповне з'ясування господарським
судом обставин, що мають значення для
справи, просить рішення господарського
суду Харківської області від 12 грудня
2013 року у справі № 922/4490/13 скасувати в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення пені у сумі 825 657,12
грн. В іншій частині рішення залишити
без змін. Судові витрати просить
покласти на відповідача.

Свої вимоги обґрунтовує, зокрема тим,
що нарахування пені здійснено
позивачем до порушення справи про
банкрутство відповідача, тобто до
введення мораторію, тому, на думку
позивача, з урахуванням вимог статей 1,
12, 14 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
від 30.06.1999р.), відмова в її стягненні є
безпідставною.

11 лютого 2014 року через канцелярію
Харківського апеляційного
господарського суду від ПАТ
«Харківвміськгаз» надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому відповідач
просить рішення господарського суду
Харківської області від 12 грудня 2013
року у справі № 922/4490/13 залишити без
змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

В обґрунтування заперечень зазначає,
що у 09 січня 2013 року у відношенні ПАТ
«Харківміськаз» порушено справу про
банкрутство, введено мораторій.
Відповідно до статті 19 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
встановлена заборона на нарахування
санкцій протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

11 лютого 2014 року через канцелярію
Харківського апеляційного
господарського суду від ПАТ
«Харківвміськгаз» надійшло клопотання
про припинення провадження у справі на
підставі пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, у зв'язку з тим, що 28 січня 2014
року між сторонами у справі укладено
додаткову угоду № 2 до договору
купівлі-продажу природного газу №
14/1447/10 від 20 грудня 2010 року, якою
передбачено остаточний розрахунок до
31 січня 2014 року, у зв'язку з чим, на думку
відповідача, у ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
немає підстав для нарахування штрафних
санкцій, 3% річних та інфляційних
нарахувань.

Відповідно до частини першої статті
101 Господарського процесуального
кодексу України, у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Додаткові докази приймаються
апеляційним судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
додаткові докази приймаються
апеляційною інстанцією, якщо вони
існували на момент прийняття
господарським судом рішення, але з
якихось причин не були подані до суду
першої інстанції.

Рішення, що оскаржується, прийняте
господарським судом Харківської
області 12 грудня 2013 року. Додаткова
угода № 2, на яку посилається
відповідач, як на підставу для
припинення провадження у справі,
підписана сторонами 28 січня 2014 року,
тобто після прийняття оскаржуваного
рішення у даній справі. Отже, на момент
ухвалення рішення така обставина не
існувала та не могла бути досліджена
господарським судом першої інстанції
і, відповідно, не може бути предметом
розгляду в апеляційному провадженні.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні
клопотання про припинення провадження
у справі, оскільки Господарським
процесуальним кодексом України не
передбачено право апеляційного суду
щодо припинення провадження у справі
за відсутністю предмета спору
відповідно до пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального
кодексу України.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва до 10 години 30 хвилин 20 лютого 2014
року.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази на їх
підтвердження, їх юридичну оцінку та
доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального Кодексу
України, заслухавши представників
позивача та відповідача, колегія
суддів встановила наступне.

В жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
з позовом про стягнення з Публічного
акціонерного товариства
«Харківміськгаз» штрафних санкцій за
неналежне виконання зобов'язань за
договором № 14/1447/10 купівлі-продажу
природного газу від 20.12.2010 року,
укладеного між сторонами по справі, в
тому числі: 825 657,12 грн. пені, 3% річних у
розмірі 162 114,11 грн., 260 513,17 грн.
інфляційних збитків, а також витрати по
сплаті судового збору.

Як убачається з матеріалів справи, 20
грудня 2010 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та ВАТ по
газопостачанню та газифікації
«Харківміськгаз» (в подальшому назву
змінено на ПАТ «Харківміськзгаз»)
(покупець) був укладений договір №
14/1447/10 купівлі-продажу природного газу
(а.с. 19- 23) та додаткові угоди до нього №
1 від 06 січня 2011 року, № 1/2 від 05 квітня
2011 року, №2 від 27 липня 2011 року, № 3 від 31
серпня 2011 року, № 4 від 30 вересня 2011
року, № 5 від 11 жовтня 2011 року, № 6 від 29
листопада 2011 року, № 7 від 30 грудня 2011
року, № 8 від 31 січня 2012 року ( а.с. 26 -34).

Відповідно до умов договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2011 році імпортований
природний газ, а покупець зобов'язався
прийняти у власність та оплатити газ
на умовах даного договору ( пункт 1.1
договору).

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації промисловим
споживачам та іншим суб'єктам
господарювання, які є кінцевими
споживачами (пункт 1.2 договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
продавець передає покупцеві у 2011 році
природний газ в обсязі до 100.000 тис. куб.
м.

Вартість природного газу передбачена
пунктом 5. 1 договору з урахуванням змін
внесених додатковими угодами до нього.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
оплати вартості обсягів газу в термін
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що
кількість газу, поставленого покупцю,
закріплюється щомісячними актами
приймання-передачі газу, які
підписуються продавцем та покупцем.

Не пізніше 5 (п'ятого) числа місяця
наступного за місяцем поставки газу,
покупець зобов'язується надати
продавцю підписані та скріплені
печаткою покупця два примірники акту
приймання-передачі газу, в яких
зазначаються фактичні обсяги
переданого газу, його фактична ціна та
вартість. Акти приймання передачі газу
є підставою для остаточних
розрахунків.

Відповідно до пункту 6.3 договору звірка
розрахунків здійснюється на підставі
відомостей про фактичну оплату
вартості спожитого газу покупцем та
акту приймання - передачі газу протягом
10 (десяти) днів з моменту вимоги однієї
із сторін.

Пунктом 7.2 договору передбачено,
зокрема, що у разі невиконання покупцем
умов пункту 6.1. цього договору покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
простроченого платежу.

Відповідно до пункту 11.1. договору,
договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін, скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині поставки газу з 01 січня 2011 року
до 31 грудня 2011 року, а в частині
проведення розрахунків за газ - до їх
повного здійснення.

Договір підписаний представниками
сторін, відповідає вимогам,
передбаченим статтями 628, 639, 837
Цивільного кодексу України щодо змісту
та форми договору, не розірваний
сторонами та не визнаний недійсним в
судовому порядку.

Актами приймання-передачі природного
газу підтверджується обсяг
поставленого Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
Публічному акціонерному товариству
"Харківміськгаз", природного газу 38 008,574
тис. куб. м на загальну суму 133 372 086,17
грн. (за актом приймання-передачі від 31
січня 2012 року - 15 156,849 тис. куб. м на суму
53 185 383,14 грн. та за актом
приймання-передачі від 29 лютого 2012 року
- 22 851,725 тис. куб. м на суму 80 186 703, 03 грн.
(а.с.35-36).

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності до статті 173
Господарського кодексу України та
статті 509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язок.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічні
положення містяться в ст. 193
Господарського кодексу України.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, перелічені обставини з
урахуванням приписів чинного
законодавства дають суду правові
підстави дійти висновку про те, що
позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі, на підставі
вищезазначеного договору, а відповідач
не виконав взяті на себе зобов'язання
щодо своєчасності виконання умов
договору, та сплатив за газ з
порушенням встановлених для оплати
строків.

У зв'язку з зазначеним, позивач
нарахував до сплати відповідачу за
неналежне виконання зобов'язань за
договором № 14/1447/10 купівлі-продажу
природного газу від 20.12.2010 року,
укладеного між сторонами по справі - 825
657,12 грн. пені, 3% річних у розмірі 162 114,11
грн., 260 513,17 грн. інфляційних збитків.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, зобов'язаний на вимогу
кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми; боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає висновок господарського суду
першої інстанції про наявність підстав
для стягнення з відповідача 3% річних у
сумі 162 114,11 грн. - обґрунтованим.

Щодо вимог про стягнення інфляційних
втрат, то, як вірно зазначено судом
першої інстанції, нарахування індексу
інфляції згідно вищевказаної статті
відбувається за весь час прострочення
без обмежень певним вибірковим
періодом. Цією нормою передбачено
підрахунок індексу інфляції не за
окремі інтервали часу, а в цілому, за
весь період прострочення. І, якщо
індекс інфляції в окремі періоди є
меншим за одиницю, і може мати при цьому
економічну назву "дефляція", то це не
змінює її правову природу. Є цілком
неприпустимим при розрахунку пропуску
жодного місяця. Державні органи
статистики щорічно встановлюють
загальний індекс інфляції в цілому за
минулий рік з обов'язковим урахуванням
інфляції за всі без виключення місяці,
в яких індекс інфляції був як більше,
так і менше одиниці.

Враховуючи зазначене, колегія вважає
висновок суду про наявність підстав
для стягнення з відповідача
інфляційних збитків в сумі 260 513,17 грн.
також обґрунтованим.

Як убачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Харківської області від 09 січня 2003 року
у справі № 922/092/13 порушено провадження
у справі про банкрутство Публічного
акціонерного товариства
«Харківміськгаз», м. Харків (код 03359552)
та одночасно введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів (а.с. 78).

Відповідно до положень статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин), мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Частиною четвертою статті 12 цього
Закону встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абзацом другим частини
четвертої статті 12 Закону, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
не нараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржнику, щодо
якого діє мораторій, введений при
провадженні справи про його
банкрутство. Аналогічну правову
позицію про те, що протягом дії
здійснення провадження у справі про
банкрутство встановлюється заборона
на нарахування боржнику, щодо якого
порушено справу про банкрутство та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів неустойки незалежно від
часу їх виникнення, викладено у
постанові Верховного Суду України від
12.03.2013 року №29/5005/16170/2011.

Таким чином, господарський суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про неправомірність
стягнення пені за неналежне виконання
грошових зобов'язань під час дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Такий висновок узгоджується з позицією
Вищого господарського суду України,
яка викладена в інформаційному листі
від 15.03.2011р. № 01-06/249 "Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів" (зі змінами
внесеними інформаційним листом ВГСУ
від 22.01.2013р. № 01-06/85/2013), де, зокрема,
зазначено, що за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів у порядку,
передбаченому розділом XII-2
Господарського процесуального
кодексу України, Верховним Судом
України прийнято низку постанов, у
яких викладено, зокрема, такі правові
позиції у спорах, що виникають у
розгляді справ про банкрутство:
боржник повинен виконувати
зобов'язання, що виникли після введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів в процедурі банкрутства,
але пеня та штраф за їх невиконання або
неналежне виконання не нараховуються,
за винятком випадків, встановлених
спеціальними нормами законодавства .

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
вимог позивача та стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 162 114, 10
грн., інфляційних витрат у розмірі 260
513,17 грн. та 8 452, 58 грн. витрат зі сплати
судового збору та відмови в решті
позовних вимог.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
задоволенню не підлягає, а підстави для
скасування рішення господарського
суду Харківської області від 12 грудня
2013 року у справі № 922/4490/13 відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 12 грудня 2013
року у справі № 922/4490/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст постанови складено 24
лютого 2013 р.

Головуючий суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Черленяк М.І.