м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ллентаб»
до Приватного виробничого
підприємства «Сіріус»
про стягнення 1 450 704, 00 грн.
Головуючий суддя Ломака В.С.
Судді Нечай О.В.
Представники сторін:
від позивача: Якубовський В.О. за
довіреністю б/н від 12.11.2013 р.;
від відповідача: Макидон М.М. за
довіреністю № 04-06-2013 від 04.06.2013 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ллентаб» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
Приватного виробничого підприємства
«Сіріус» (далі - відповідач) про
стягнення 1 450 704, 00 грн. Крім того,
позивач просить покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 29 014, 18 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що між сторонами було
укладено Договір № U/01/12/2006 від 08.12.2006 р.,
відповідно до якого позивач, як
постачальник, поставив відповідачу, як
замовнику, металоконструкції з
комплектатом на суму 7 001 280, 00 грн. та
здійснив нагляд за монтажем
(шеф-монтажем) металевих конструкцій за
адресою: вул. Б. Хмельницького, 2-а в селі
Водяники Звенигородського району
Черкаської області, однак відповідач
за поставлені матеріали та виконані
роботи розрахувався лише частково,
сплативши 5 550 576, 00 грн., у зв'язку з чим
у відповідача утворився борг перед
позивачем в сумі 1 450 704, 00 грн. Як
зазначає позивач, він звертався у 2008
році до господарського суду міста
Києва з позовом до відповідача про
стягнення боргу в сумі 1 450 704, 00 грн. і
постановою Вищого господарського суду
України у справі № 18/28-33/245 від
22.01.2009 р. було встановлено необхідність
формальної прийомки об'єкту
будівництва згідно з Договором
поставки та складення сторонами
протоколу про стан виконання обсягу
робіт в якості підстави для здійснення
остаточних розрахунків. При цьому,
згідно з поясненнями позивача, суд
касаційної інстанції вказав, що при
прийомці сторони складають письмовий
протокол, у якому фіксують стан
виконання визначеного у договорі
обсягу робіт; якщо замовник буде
ухилятись від прийомки, постачальник
вправі скласти протокол готовності
об'єкту за участю незалежного
технічного інспектора, рішення якого
щодо готовності предмета договору буде
підставою для виконання фінансових
розрахунків. Позивач зазначає, що він з
метою складання протоколу готовності
об'єкта будівництва надіслав
відповідачу лист за № 03-08 від 30.09.2013 р.,
яким повідомив про необхідність
формальної прийомки об'єкту
будівництва та складання протоколу та
намір направити своїх представників на
об'єкт будівництва для складання
протоколу. У відповідь листом від 06.09.2013
р. відповідач відмовив позивачу у
доступі до об'єкту та ухилився від
складання протоколу, однак при цьому
вказав, що об'єкт було прийнято в
експлуатацію. З урахуванням
зазначеного позивач направив
відповідачу повідомлення № 3/09 від
009.09.2013 з проханням протягом 3 днів
підписати оформлений та підписаний зі
сторони позивача протокол. Листом за №
03-09-2013 від 12.09.2013 р. відповідач
відмовився від підписання протоколу, з
огляду на що позивач звернувся до
незалежного технічного експерта для
складання протоколу в односторонньому
порядку. За результатами проведення
експертного дослідження експерт надав
висновок щодо готовності об'єкту
будівництва від 08.10.2013 р. На підставі
складеного в односторонньому порядку
протоколу від 08.10.2013 р. позивач виставив
відповідачу рахунок-фактуру № ЛЛ-175 від
08.10.2013 р. Оскільки відповідач так і не
розрахувався з позивачем, останній
вирішив звернутись з даним позовом до
суду.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.11.2013 р. порушено провадження
призначено на 26.11.2013 р.
20.11.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
технічний запис судового засідання.
26.11.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
сторін надійшли додаткові документи у
справі.
Також, 26.11.2013 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від відповідача надійшло
клопотання про припинення провадження
у справі, відповідно до якого він
вказує на те, що позивач вже звертався з
аналогічним позовом до суду, в
результаті чого були прийняті
відповідні судові рішення у справі №
У судовому засіданні 26.11.2013 р. від
представника відповідача надійшло
клопотання про застосування строків
позовної давності у справі.
У судовому засіданні 26.11.2013 р. судом в
порядку ст. 77 ГПК України було
оголошено перерву до 11.12.2013 р. При цьому,
розгляд клопотань відповідача про
припинення провадження у справі та
застосування строків позовної
давності вирішено відкласти до
встановлення фактичних обставин
справи.
11.12.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло письмове
клопотання про застосування строку
позовної давності, в якому він
зазначає, що позивач пропустив строк
позовної давності, оскільки з моменту
винесення Верховним Судом України
ухвали про відмову у задоволенні
касаційної скарги ТОВ «Ллентаб» у
справі № 18/28-33/245 - 27.03.2009 р. до моменту
звернення до суду з даним позовом
минуло, - більше 3 років.
11.12.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшло письмове клопотання
про фіксацію судового засідання за
допомогою звукозаписувального
Від представника відповідача 11.12.2013 р.
через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
надійшов відзив на позов, в якому він
звертає увагу на те, що в дійсності
позивач належним чином не виконав
взятих на себе зобов'язань за
Договором, оскільки поставлені
металоконструкції не відповідали
нормам затвердженого робочого проекту.
При цьому, зазначає, що відповідач
відмовив позивачу у його допуску до
об'єкта будівництва та не підписав
протокол, оскільки позивач неналежно
виконав умови укладеного між сторонами
Договору, а саме: зірвав терміни
поставки продукції, терміни вводу в
експлуатацію об'єкту, з огляду на що
відповідач вимушений був залучати інші
підрядні організації для виконання
робіт. Крім того, відповідач зазначає,
що не мав права допускати позивача на
об'єкт, оскільки останній перебуває в
оренді у іншого суб'єкта
У судовому засіданні 11.12.2013 р. від
представників сторін надійшло
клопотання про продовження строку
розгляду спору на 15 днів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 р. на підставі
клопотання представників сторін було
продовжено строк вирішення спору на 15
днів та в судовому засіданні 11.12.2013 р.
оголошено перерву до 21.01.2014 р.
16.01.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення,
відповідно до яких зазначає, що строк
позовної давності починає перебіг
позовної давності після формальної
прийомки об'єкту будівництва та
закінчення строку для сплати
виставленого рахунку-фактури, тобто з
У судовому засіданні 21.01.2014 р. суд
дійшов висновку про необхідність
призначення колегіального розгляду
справи, про що було винесено відповідну
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 21.01.2014 р. справу
колегії суддів у складі: Головуючий
суддя Ломака В.С., судді Привалов
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 р. вказаною колегією
до свого провадження та призначено її
до розгляду на 18.02.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 18.02.2014 р., у зв'язку
з перебуванням судді Цюкало Ю.В. на
для розгляду колегії суддів у складі:
Головуючий суддя Ломака В.С., судді
Нечай О.В., Привалов А.І.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 р. вказаною колегією
до свого провадження та призначено її
до розгляду на 18.02.2014 р.
У судовому засіданні 18.02.2014 р. судом
було розглянуто клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі та вирішено його
відхилити з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
Згідно з п. 4.2. Постанови Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» припинення
провадження у справі - це форма
закінчення розгляду господарської
справи без прийняття судового рішення
у зв'язку з виявленням після порушення
провадження у справі обставин, з якими
закон пов'язує неможливість судового
розгляду справи.
Припинення провадження у справі на
підставі пункту 2 частини другої статті
80 ГПК можливе за умов, якщо рішення
господарського суду або іншого органу,
який вирішив господарський спір між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав, набрало законної сили,
не змінено і не скасовано у відповідній
частині в передбаченому законом
порядку. За відсутності таких умов
заінтересована особа вправі
звернутися з позовом до господарського
суду на загальних підставах.
Заявляючи клопотання про припинення
провадження у справі, відповідач
вказує на те, що позивач вже звертався
до суду з позовом про стягнення спірної
суми боргу і за результатами розгляду
справи № 18/28-33/245 йому було відмовлено в
задоволенні позовних вимог.
Перевіряючи вказані обставини, суд
встановив, що дійсно позивач вже
звертався до господарського суду міста
Києва з позовом до відповідача про
стягнення з останнього основного боргу
за Договором підряду № U/01/12/2006 від
08.12.2006 р. в розмірі 1 450 704,00
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2008 р.
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 22.01.2009
р. у справі № 18/28-33/245, у задоволенні
позову було відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції,
з висновками якої погодився Вищий
господарський суд України, мотивована
тим, що оскільки умовами договору
сторони передбачили обов'язок
відповідача здійснити остаточний
розрахунок після завершення монтажу та
підписання Акту прийомки чи протоколу
готовності будівельної споруди (п. 4.1.5.),
а на час звернення позивача до суду із
відповідним позовом монтажні роботи
завершені не були, до подачі позову у
позивача не виникло право вимоги щодо
остаточного розрахунку. При цьому, суд
касаційної інстанції відзначив, що
правильність юридичної оцінки
встановлених судом фактичних обставин
справи підтверджується узгодженими
сторонами умовами договору про
принципи прийомки. Зокрема, п. 13.3
Договору передбачено, що при прийомці
сторони складають письмовий протокол,
у якому фіксують стан виконання
визначеного у договорі обсягу робіт.
Такий протокол у матеріалах справи
відсутній. При ухиленні замовника від
прийомки, постачальник вправі в
односторонньому порядку скласти
протокол готовності об'єкту за участю
незалежного технічного інспектора,
рішення якого щодо готовності предмета
договору буде підставою для виконання
фінансових розрахунків (п.13.4 договору).
Постачальником зазначена умова
договору не реалізована.

Наразі, звертаючись до суду повторно з
позовом до відповідача про стягнення
боргу в сумі 1 450 704, 00 грн., позивач
вказує на те, що ним було в
односторонньому порядку, як те
передбачає Договір, складено протокол
готовності будівельної споруди, в силу
ухилення відповідача від його
підписання, у зв'язку з чим, позивач
вважає, що строк оплати решти суми
боргу настав.

Таким чином, із зазначеного випливає,
що підстава заявленого позову, тобто
обставини якими обґрунтовуються
позовні вимоги, є іншими, ніж у справі №
18/28-33/245, а тому у суду немає правових
підстав припиняти провадження у
справі, у зв'язку з чим даний спір має
бути розглянутий по суті, а
представленим позивачем доказам
надана відповідна правова оцінка.

У судовому засіданні 18.02.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2006 р. між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
замовником, було укладено Договір №
U/01/12/2006, за умовами якого позивач
зобов'язався поставити відповідачу
металоконструкції з комплектатом
(будівельні споруди) на умовах DDР
с. Водяники, Черкаська область
(Інкотермс 2000) та здійснити нагляд над
монтажем (шефмонтаж) будівельної
споруди, який буде виконано на
спеціально підготовленому для неї
бетонному фундаменті, згідно з умовами
затвердженої сторонами специфікації
та кресленнями, а відповідач прийняти
та оплатити металоконструкції з
комплектами.

Відповідно до п. 3.5. Договору сторони
визначили, що поставка постачальником
елементів будівельної споруди на
умовах DDP с. Водяники, Черкаська область
буде реалізована з 09.02.2007 р. до 09.03.2007 р.
Сторони допускають затримку строку
виконання поставки перших елементів
будівельної споруди не більш, ніж на
сім днів від дати поставки, вказаної в
цьому пункті.

Постачальник погодився, що будь-які
зміни термінів поставки, вказані в п. 3.5.
повинні бути письмово погоджені з
замовником (п. 3.6. Договору).

Відповідно до п. 3.7. Договору
постачальник зобов'язався негайно
розпочати роботи після першої доставки
елементів на будівельний майданчик і
після закінчення строків, вказаних в п.
3.5. за умовою виконання усіх пунктів
договору, специфікації та зобов'язання,
яке випливає з §4.1.2., а також після здачі
під монтаж правильно виконаного згідно
з вказівками постачальника фундаменту.
У разі затримки поставки чи монтажу з
причини, яка лежить по стороні
замовника на строк більш, ніж тиждень
відповідно до строку, вказаного в п. 3.5.,
сторони установлюють новий строк
поставки або монтажу, зважаючи на
організаційні потреби постачальника.

Згідно з п. 3.7. Договору постачальник
виконує шеф-монтаж будівельної споруди
в термін від дати початку монтажу
будівельної споруди і до його
закінчення.

Пунктом 2.1. Договору сторони визначили,
що за предмет договору замовник
заплатить постачальнику 7 001 280,00 грн.

Розділом 4 договору сторони визначили
порядок оплати відповідачем
металоконструкцій:

- 5% вартості договору в термін 5
робочих днів від дати підписання
договору (п. 4.1.1. договору);

- 40% вартості договору в термін 5
робочих днів після отримання проектної
документації, але не пізніше 22.12.2006 р. (п.
4.1.2. договору);

- 25% вартості договору в термін з
29.01.2007 р. до 02.02.2007 р. при умові, якщо
конструкції перетнули кордон України
(п. 4.1.3. договору);

- 25% вартості договору після
завершення монтажу несучої
конструкції (п. 4.1.4. договору).

Згідно з п. 4.1.5. Договору сторонами було
визначено, що остаточна частина
вартості договору має відбутися після
завершення монтажу і підписання Акту
прийомки або протоколу готовності
будівельної споруди.

Підставою для здійснення замовником
платежів є рахунки-фактури, які вислані
або вручені постачальником при
виконанні умов, вказаних в абз. 4.1 щодо
здійснення оплати попередніх етапів.
Платіж буде здійснений протягом 5 днів
від дати вручення замовнику
рахунки-фактури (дата платежу). В строк 7
днів після здійснення платежу
постачальник зобов'язаний вручити
замовнику податкову накладну (п.4.4
договору).

В п. 6.11. Договору сторони встановили, що
виконання кінцевої прийомки об'єкту
здійснюється у визначеному
постачальником терміні з підписанням
акту здачі-прийомки в день прийомки.

Замовник зобов'язаний до моменту
прийомки проводити перегляд
виконаного обсягу робіт та зголошувати
в письмовій формі та відмічати у
щоденнику будови виявлені недоліки (п.
13.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач
поставив, а відповідач отримав
металоконструкції на загальну суму 7 001
280,00 грн., що підтверджується
видатковими накладними № РН-0000002 від
18.08.2007 р. на суму 2 189 649,12 грн. та № РН-0000001
від 30.04.2007 р. на суму 4 811 630,88 грн.
Зазначені видаткові накладні
підписані повноважними представниками
сторін та скріплені печатками
господарюючих суб'єктів
підприємницької діяльності.

18.08.2007 р. між сторонами підписаний Акт №
ОУ-0000007 здачі - прийняття послуг
(надання послуг), в якому зазначено, що
сторони склали цей акт про те, що
виконавцем були проведені роботи
(надані послуги), а саме: завершена
металоконструкція (будівельна споруда)
з комплектатом та шефмонтаж
будівельної споруди. Загальна вартість
робіт (послуг) становить 7 001 280,00 грн.
замовник зауважень щодо виконання
предмету договору № 11/01/12/2006 від 08.12.2006
року постачальником не має.

Оскільки відповідач не оплатив
поставлені товари та виконані роботи у
повному обсязі, а саме: перерахувавши
позивачу лише 5 550 576,00 грн., позивач був
вимушений звернутись до суду з позовом
про стягнення з відповідача решти
боргу в сумі 1 450 704,00
грн.

Як зазначалось вище, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2008 р.
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 22.01.2009
р. у справі № 18/28-33/245, у задоволенні
позову було відмовлено.

У своїх висновках про передчасність
заявлених позовних вимог, суди
апеляційної та касаційної інстанції
виходили з того, що акт підписаний
сторонами 18.08.2007 р. не містить
відомостей про готовність будівлі як
об'єкту нерухомого майна, як і відсутні
інші відомості про виконання у повному
обсязі зобов'язань за договором,
перелік яких визначений специфікацією,
у зв'язку з чим для розгляду цього спору
насамперед підлягає встановленню факт
виникнення у позивача права вимоги.

При цьому, під час дослідження
оригіналу вказаного акту, який
подавався для огляду позивачем, судом
апеляційної інстанції було з'ясовано,
що Акт № ОУ-0000007 від 18.08.2007 р.
підписаний відповідачем з наступними
зауваженнями - обов'язком позивача
доробити 1) обрамлення дверей та 2)
парапет (пожежний), проте як ксерокопія
цього акту, яка первісно була подана
позивачем разом із позовом не
відповідає оригіналу, оскільки ці
зауваження в ньому не відображені.

Також, апеляційний господарський суд
встановив, що оскільки позивачем не
були виконані монтажні роботи в
повному обсязі, відповідачем була
досягнута домовленість із іншим
підрядником - Державним підприємством
«Випробувальний центр будівельних
конструкцій» на виконання ряду
монтажних робіт на об'єкті станом на
15.02.2008 р., що було підтверджено наданими
відповідачем копіями Розрахунку
вартості виготовлення
металоконструкцій і монтажу на заводі
по глибокій заморозці фруктів в с.
Водяники станом на 15.02.2008 р. та актом
здачі-приймання робіт.

При цьому, суд апеляційної інстанції
встановив, що на час звернення позивача
до господарського суду із відповідним
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості (грудень 2007 р.) на
об'єкті монтажні роботи завершені не
були, а закінчені були значно пізніше -
в лютому 2008 р., що підтверджено актом
здачі-приймання робіт від 15 лютого 2008 р.
з якого вбачається, що роботи по
монтажу металоконструкції які
постачаються «LLentabhallen» для заводу по
глибокій заморозці фруктів в с. Водянки
Черкаської області проводились до 15
лютого 2008 р.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
з висновками якої погодився Вищий
господарський суд України, відзначив,
що оскільки умовами договору сторони
передбачили обов'язок відповідача
здійснити остаточний розрахунок після
завершення монтажу та підписання Акту
прийомки чи протоколу готовності
будівельної споруди (п. 4.1.5.), а на час
звернення позивача до суду із
відповідним позовом монтажні роботи
завершені не були, до подачі позову у
позивача не виникло право вимоги щодо
остаточного розрахунку.

При цьому, суд касаційної інстанції,
переглядаючи постанову апеляційного
господарського суду, вказав, що
правильність юридичної оцінки
встановлених судом фактичних обставин
справи підтверджується узгодженими
сторонами умовами договору про
принципи прийомки. Зокрема, п. 13.3
Договору передбачено, що при прийомці
сторони складають письмовий протокол,
у якому фіксують стан виконання
визначеного у договорі обсягу робіт.
Такий протокол у матеріалах справи
відсутній. При ухиленні замовника від
прийомки, постачальник вправі в
односторонньому порядку скласти
протокол готовності об'єкту за участю
незалежного технічного інспектора,
рішення якого щодо готовності предмета
договору буде підставою для виконання
фінансових розрахунків (п. 13.4 договору).
Постачальником зазначена умова
договору не реалізована.

Обставини, встановлені у справі №
18/28-33/245, суд під час провадження у даній
справі вважає такими, що відповідно до
приписів ст. 35 ГПК України не
підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів
верховенства права є принцип правової
певності, який серед іншого передбачає,
що рішення суду з будь-якої справи, яке
набрало законної сили, не може бути
поставлено під сумнів (п. 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/1427
від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року та юрисдикцію
Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з
приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України,
відповідно до якої, факти встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори) під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при
вирішенні інших справ та не підлягають
доказуванню, оскільки їх істинність
встановлено у рішенні, у зв'язку з чим
немає необхідності встановлювати їх
знову, піддаючи сумніву

Наразі, звертаючись з даним позовом до
суду, позивач вказує на те, що після
завершення розгляду справи № 18/28-33/245 з
урахуванням викладених у судових
рішеннях висновків, він листом за № 03-08
від 30.08.2013 р. направив відповідачу
повідомлення, що уповноважені
представники постачальника будуть
направлені до місцезнаходження
будівельної споруди о 11:00 ранку 9
вересня 2013 року для складання
протоколу готовності об'єкту. При
цьому, позивач зауважив, що у випадку
недопущення представників
постачальника або перешкоджання їхній
діяльності, позивач змушений буде
застосувати положення п. 13.4. Договору,
склавши протокол готовності об'єкту
самостійно за участю незалежного
інспектора.

У відповідь Листом за № 02-09-2013 від 06.09.2013
р. відповідач повідомив позивача про
те, що у зв'язку з неналежним виконанням
позивачем умов Договору, а саме: зриву
термінів поставки продукції, зриву
термінів вводу в експлуатацію об'єкту,
ПВП «Сіріус» було змушене залучати
інші підрядні організації для
виконання робіт, які були доручені саме
позивачу. При цьому, відповідач
відзначив, що відповідно до Акту
державної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкту від 16.05.2008 р. об'єкт - завод по
глибинній заморозці та зберіганню
фруктів прийнятий держаною комісією та
ведений в експлуатацію.

Листом за № 3/09 від 09.09.2013 р. позивач
вказав на те, що відповідач помилково
трактує обставини та висновки судової
справи № 18/28-33/245, а також звернув увагу
на те, що оформлення сторонами прийомки
об'єкту є підставою для остаточних
розрахунків і з урахуванням введення в
експлуатацію спірного об'єкту просив
підписати протягом 3 днів протокол
готовності об'єкту відповідно до п. 13.3.
Договору.

У відповідь Листом за № 03-09-2013 від 12.09.2013
р. відповідач зазначив, що він не вбачає
законних підстав для складання та
підсипання письмового протоколу
фіксації стану виконання робіт та
прийняття будівельної споруди, у
зв'язку з неналежним виконанням
позивачем умов Договору.

Враховуючи відмову відповідача від
підписання протоколу готовності
об'єкту, позивач в особі ТОВ «Ноублз»
замовило проведення експертного
дослідження, за результатами якого
судовим експертом Шкребій В.Г. 08.10.2013 р.
було складено Висновок експерта,
відповідно до якого відзначено, що у
зв'язку з відсутністю виконавчої
документації по об'єкту будівництва
«Завод по глибокій заморозці та
зберіганню фруктів в с. Водяники
Звенигородського району Черкаської
області» та неможливістю провести
інструментарне обстеження об'єкту
дослідження, визначити конкретний
перелік та об'єм фактично виконаних
будівельно-монтажних робіт по зведенню
будівлі головного корпусу вказаного
заводу, а також їх відповідність
роботам необхідним для монтажу
конструктивних частин зазначеної
будівлі згідно Специфікації до
Договору № U/01/12/2006 від 08.12.2006 р.,
укладеного між ТОВ «Ллентаб» та ПВП
«Сіріус», не вбачається за можливе.

Разом з тим, як зазначив експерт, за
результатами візуального обстеження
об'єкту дослідження (головного корпусу
заводу) можна стверджувати, що каркас
головного корпусу зведений, та можливо
допустити, що в частині
об'ємно-планувальних та конструктивних
рішень відповідає вимогам додатків
(специфікації та технічному завданню)
до Договору № U/01/12/2006 від 08.12.2006
(покрівля двухскатна, наявні прибудови
та навіси та інше).

Крім того, експертом зазначено, що
зважаючи на результати візуального
обстеження об'єкту дослідження, надані
замовником матеріали та Акт Державної
приймальної комісії від «_» травня 2008
року, можливо допустити, що будівля
головного корпусу як складова
невід'ємна частина виробничого об'єкту
«Завод по глибокій заморозці та
зберіганню фруктів в с. Водяники
Звенигородського району Черкаської
області» введена в експлуатацію.

При цьому, відповідно до вступної
частини Висновку, було відмічено, що
01.10.2013 р. експертом здійснювався
виїзд з метою проведення візуального
обстеження об'єкту дослідження та
виконання фото фіксації об'єкту. По
прибуттю експерта доступ до об'єкту
дослідження не було надано.
Співробітники служби охорони ТОВ
«Сіріус-Агро», які знаходилися на КПП,
повідомили, що не мають розпоряджень
стосовно пропуску сторонніх осіб на
територію зазначеного заводу та
запевнили, що поінформують
уповноважених осі про прибуття
експерта. З пояснень директора ТОВ
«Сіріус-Агро» було встановлено, що на
даний момент ТОВ «Сіріус-Агро»
експлуатує завод, разом з тим доступу
для проведення візуального обстеження
експертом на території заводу не було
надано. Враховуючи зазначене, огляд та
фото фіксацію об'єкту дослідження було
виконано з земель загального
користування, а також місць по
периметру зазначеного заводу, доступ
до яких був безперешкодний.

Листом від 10.10.2013 р. позивач направив
відповідачу Рахунок-фактуру № ЛЛ-175 від
08.10.2013 р. на суму 1 450 704, 00 грн., копію
Висновку експерта та Протокол
готовності об'єкту від 08.10.2013 р.

У відповідь Листом за № 01/21/10/2013 від
21.10.2013 р. відповідач повідомив, що він не
приймає до уваги направлений на його
адресу позивачем висновок експерта,
оскільки той ґрунтується виключно на
припущеннях, у зв'язку з чим відповідач
не вбачає підстав для підписання
протоколу готовності об'єкту.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є змішаним
договором, який містить ознаки
договору поставки та договору підряду.

Так, згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується.

При цьому, в п. 1.7. Постанови Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначається, що
нормою ст. 530 ЦК України передбачено,
між іншим, можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу.

В той же час, при укладенні спірного
Договору його сторони визначили інший
порядок розрахунків, про який
зазначалось вище.

При цьому, згідно з п. 4.1.5. Договору
сторонами було визначено, що остаточна
частина вартості договору має
відбутися після завершення монтажу і
підписання Акту прийомки або протоколу
готовності будівельної споруди.

Відповідно до п. 13.4. Договору, сторони
передбачили, що при ухиленні замовника
від прийомки, постачальник вправі в
односторонньому порядку скласти
протокол готовності об'єкту за участю
незалежного технічного інспектора,
рішення якого щодо готовності предмета
договору буде підставою для виконання
фінансових розрахунків.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач посилається на складений
судовим експертом Шкребій В.Г. Висновок
експерта від 08.10.2013 р., в якому нібито
відображено висновки про готовність
спірного об'єкта, а також на те, що
відповідно до представленого
відповідачем Акта Державної
приймальної комісії від «_» травня 2008
року, спірний об'єкт введений в
експлуатацію.

Оцінюючи вказані доводи, суд відмічає,
що відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

В даному випадку, дослідивши зміст
представленого позивачем Висновку
експерта, судом встановлено, що судовий
експерт склав вказаний Висновок без
дослідження виконавчої документації
по об'єкту будівництва «Завод по
глибокій заморозці та зберіганню
фруктів в с. Водяники
Звенигородського району Черкаської
області» та без проведення
інструментарного обстеження об'єкту
дослідження, про що ним же і зазначено в
заключній частині Висновку.

Враховуючи вказані обставини, судовий
експерт відзначив, що визначити
конкретний перелік та об'єм фактично
виконаних будівельно-монтажних робіт
по зведенню будівлі головного корпусу
вказаного заводу, а також їх
відповідність роботам необхідним для
монтажу конструктивних частин
зазначеної будівлі згідно
Специфікації до Договору № U/01/12/2006 від
08.12.2006 р., укладеного між ТОВ «Ллентаб»
та ПВП «Сіріус», не вбачається за
можливе.

У свою чергу, висновки про те, що в
частині об'ємно-планувальних та
конструктивних рішень об'єкт
відповідає вимогам додатків
(специфікації та технічному завданню)
до Договору № U/01/12/2006 від 08.12.2006
(покрівля двухскатна, наявні прибудови
та навіси та інше), а будівля головного
корпусу заводу введена в експлуатацію,
- зроблені лише у формі припущень, що
відповідно виключає можливість
застосування даного Висновку експерта
для виконання фінансових розрахунків,
оскільки він не містить однозначних та
чітких висновків про готовність
предмета договору.

Крім того, з вказаного Висновку
неможливо встановити обставин
виконання позивачем у повному обсязі
зобов'язань за Договором, перелік яких
визначений специфікацією, зокрема, тих,
відносно яких відповідач сформував
свої зауваження в Акті № ОУ-0000007
від 18.08.2007 р. та про які зазначалось
вище.

Та обставина, що суб'єкт
господарювання, який орендує спірний
об'єкт, не допустив, а відповідач не
забезпечив доступ експерта на
територію об'єкта будівництва для
проведення експертного дослідження, не
може братись до уваги судом як така, що
автоматично надає юридичної сили
висновкам про готовність об'єкта та
виконання позивачем у повному обсязі
зобов'язань за Договором, перелік яких
визначений специфікацією, оскільки
такого укладеним між сторонами
Договором передбачено не було, а
будь-яких інших доказів на
підтвердження зазначених обставин
позивач не надав.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
передчасно заявлено даний позов,
оскільки строк виконання відповідачем
свого обов'язку згідно з п. 4.1.5. Договору
не настав.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки судом не встановлено
обставин, які б свідчили про настання
строку оплати остаточної частини
вартості договору, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Що стосується заявленого відповідачем
клопотання про застосування строків
позовної давності, суд його відхиляє,
оскільки правила про позовну давність
мають застосовуватися лише тоді, коли
буде доведено існування самого
суб'єктивного права. У випадку
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушено, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Так, відповідно до п. 2.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 р. «Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 21.02.2014 р.

Головуючий суддя
В.С. Ломака

Судді
О.В. Нечай

А.І. Привалов