ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014
Справа № 905/8728/13
Господарський суд Донецької області, у
складі судді Огороднік Д.М., при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпромканат"про
визнання договору
недійснимПредставники сторін: від
позивача: від відповідача: не з'явився;
не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю " Інтерпромканат " про
визнання договору №15/75 від 02.02.2010
недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
всупереч вимогам ст. 180 Господарського
кодексу України сторони при укладенні
договору поставки №15/75 від 02.02.2010 не
узгодили істотні умови договору, а саме
не погоджені умови про предмет
договору, оскільки відповідачем не
передані позивачу під час поставки
товару, рахунки та сертифікати якості.
Також позивач посилається на порушення
відповідачем умов п. 6.1 спірного
договору та ст. 662 Цивільного кодексу
України, оскільки відповідач не надав
позивачу сертифікату якості товару та
рахунку, що призводить, на думку
позивача, до недійсності договору.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав належним чином завірену
копію: договору №15/75 від 02.12.2012.

Позивач у судові засідання, призначені
на 21.01.2014, 11.02.204 не з'явився. В матеріалах
справи наявне повідомлення про
вручення позивачу 25.01.2014 ухвали суду.
Отже, позивач про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідач подав відзив на позовну
заяву, в якому проти задоволення
позовних вимог заперечує, оскільки
сторонами при укладенні спірного
договору досягнуто згоди щодо усіх
істотних умов договору. Також
відповідач зауважив, що з боку позивача
продукція по договору поставки №15/75
від 02.02.2010 була прийнята та здійсненна
часткова оплата продукції. Окрім того,
відповідач посилається на ст. 267
Цивільного кодексу України та вважає,
що договір укладений у 2007 році може
бути визнаний недійсним тільки
протягом 3 років з моменту укладення та
просить застосувати строк позовної
давності. За таких обставин,
відповідач вважає, що позов
задоволенню не підлягає. Відповідачем
заявлено клопотання про передачу
справи за підсудністю до
господарського суду Одеської області,
у задоволенні якого судом відмовлено.

Сторони клопотання щодо фіксації
судового процесу не заявляли, у зв'язку
з чим, розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд

В С Т А Н О В И В:

02.02.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерпромканат", як
постачальником (відповідач) та
Відкритим акціонерним товариством
"Енергомашспецсталь" (змінило назву на
Публічне акціонерне товариство
"Енергомашспецсталь"), як покупцем
(позивач) укладено договір поставки
№15/75 (далі - договір).

Згідно з умовами договору постачальник
зобов'язався передати в погоджений
строк продукцію (товар) у власність
покупцеві, а покупець зобов'язався
згідно з умовами даного договору
прийняти цю продукцію та оплатити її.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили,
що найменування, номенклатура
(асортимент), кількість, якісні та інші
характеристики продукції (товару), її
ціна, строки та умови поставки
вказуються у специфікаціях, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

Згідно з п. 2.1., п. 2.2 договору ціна
продукції вказується в специфікаціях,
орієнтовна сума договору на момент
укладення складає 800000,00грн.з ПДВ;
загальна сума договору є величиною
змінною та складається із суми всіх
специфікацій, оформлених відповідно до
цього договору.

Пунктом 3.1 договору сторонами
передбачено, що якість продукції
повинна відповідати вимогам
відповідних ДОСТів, ДСУ, ТУ, іншим
технічним вимогам, вказаним в
специфікаціях та підтверджується
сертифікатами відповідності (копією,
завіреною печаткою постачальника)
підприємства - виробника, вказаного в
специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 5.1 договору строки та
умови поставки товару вказуються у
специфікаціях.

Умовами передачі товару, що
встановлені в 6 розділі договору, на
постачальника покладені зобов'язання
щодо передачі покупцю одночасно з
продукцією наступних документів:
а)рахунок, б)сертифікат якості (паспорт,
технічний паспорт, сертифікат
відповідності), в) накладну (у
накладній обов'язково повинно бути
посилання на отримувача продукції), г)
податкову накладну.

Пунктом 13.2 договору визначено, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 31.12.2011.

Іншими умовами договору передбачені
якість продукції (3 розділ); гарантії (4
розділ); упаковка та маркування (розділ
7); приймання продукції (розділ 8); умови
оплати (розділ 9), відповідальність
сторін (розділ 10), форс-мажор (розділ 11);
вирішення спорів (розділ 12); інші умови
(розділ 13) .

17.05.2011 сторонами погоджено та підписано
додаткову угоду №1 до договору, в якій
сторони домовились в п. 1, що у зв'язку зі
зміною найменування Відкритого
акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" в преамбулі
договору замість слів: Відкрите
акціонерне товариство
"Енергомашспецсталь" читати: Публічне
акціонерне товариства
"Енергомашспецсталь".

13.09.2011 сторонами погоджено та підписано
додаткову угоду №2 до договору.

01.07.2011 сторонами погоджено та підписано
додаткову угоду №3 до договору.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №3
до договору сторони вирішили п. 2.2
викласти у наступній редакції:
"Орієнтовна сума договору на момент
укладення складає 2 500 000,00 грн. з ПДВ.
Загальна сума договору є величиною
змінною та складається із суми всіх
специфікацій, оформлених відповідно до
цього договору."

15.12.2011 сторонами погоджено та підписано
додаткову угоду №4 до договору,
відповідно до якої сторони вирішили п.
13.2 договору викласти у наступній
редакції: договір набирає чинності з
моменту його підписання та діє до
31.12.2012.

16.07.2012 сторонами погоджено та підписано
додаткову угоду №5 до договору.

Дослідивши зміст договору, судом
встановлено, що він був укладений у
простій письмовій формі, без
розбіжностей та зауважень, підписаний
з боку позивача виконуючим обов'язки
директора Гнездицький В.Н., з боку
відповідача директором Новіков Н.Н.,
скріплений печатками сторін.

На підтвердження виконання спірного
договору сторонами, відповідачем до
матеріалів справи надано копії
специфікацій: від 02.02.2010 №1 на суму
38588,66грн., від 19.11.2010 №2 на суму 74359,75грн.,
від 06.12.2010 №3 на суму 196976,64грн., від 04.03.2011
№4 на суму 222313,04грн., від 04.03.2011 №5 на
суму 86317,20грн., від 18.04.2011 №6 на суму
189701,38грн., від 18.04.2011 №7 на суму 55456,80грн.,
від 22.07.2011 №8 на суму 91152,54грн., від 22.07.2011
№9 на суму 115305,89грн., від 13.09.2011 №10 на
суму 89697,24грн., від 13.12.2011 №11 на суму
55419,22грн., від 17.04.2012 №12 на суму 97207,90грн.,
від 15.06.2012 №13 на суму 55479,25грн., від 15.06.2012
№14 на суму 79724,42грн., від 27.07.2012 №15 на
суму 4938,96грн., від 26.07.2012 №16 на суму
4369,08грн., від 10.09.2012 №17 на суму 85558,27грн.,
від 10.09.2012 №18 на суму 60246,72грн., від 03.12.2012
№19 на суму 51900,00грн., від 05.12.2012 №20 на
суму 2408,40грн., в яких погоджені умови
про предмет договору, його кількість,
вартість, якість, умови поставки, строк
поставки, умови оплати, виробник, дата
виготовлення товару. Також
відповідачем надано до матеріалів
справи копії видаткових накладних:
№ІК-0001234 від 07.12.2010 на суму 74359,75грн.,
№ІК-0000096 від 09.02.2011 на суму
3751,20грн.,№ІК-0000129 від 17.02.2011 на суму
1506,50грн., №ІК-0000179 від 02.03.2011 на суму
7961,82грн., №ІКУ-0000227 від 17.03.2011 на суму
213880,91грн., №ІК-0000270 від 28.03.2011 на суму
18775,20грн., №ІК-0000249 від 21.03.2011 на суму
67542,00грн, №ІК-0000271 від 28.03.2011 на суму
8432,14грн., №ІК-0000499 від 20.05.2011 на суму
167483,04грн., №ІК-0000666 від 01.06.2011 на суму
55456,80грн., №ІК-0000876 від 30.06.2011 на суму
22218,34грн., №ІК-0000669 від 01.07.2011 на суму
22218,34грн., №ІК-0000919 від 23.08.2011 на суму
69058,44грн., №ІК-0000989 від 12.09.2011 на суму
22094,10грн.,№ІК-0000983 від 12.09.2011 на суму
45841,94грн., №ІК-0001023 від 19.09.20111 на суму
63233,21грн., №ІК-0001024 від 29.09.2011 на суму
6230,74грн., №ІК-0001078 від 29.09.2011 на суму
90997,20грн., №ІК-0001493 від 15.02.2012 на суму
55419,22грн., №ІК-0002017 від 05.06.2012 на суму
43172,02грн., №ІК-0002185 від 17.08.2012 на суму
65799,14грн., №ІК-0002084 від 19.07.2012 на суму
79724,42грн., №ІК-0002175 від 09.09.2012 на суму
9308,04грн., №ІК-0002615 від 19.12ю.2012 на суму
27128,40грн., копії рахунків-фактур,
податкових накладних, довіреностей на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, виписаних позивачем.

Як стверджує відповідач, позивач
вартість отриманої продукції оплатив
частково, що підтверджується наданими
відповідачем банківськими виписками у
період з 08.12.2010 по 05.02.2013.

Таким чином матеріали справи
підтверджують виконання сторонами
спірного договору.

Однак, позивач вважає, що в укладеному
між сторонами договорі поставки №15/75
від 02.02.2010 є неузгодженість таких
істотних умов як предмет договору,
оскільки під час виконання договору,
відповідачем не передано позивачу
рахунок та сертифікат якості на товар.

Вищевикладене, примусило позивача
звернутися до суду за захистом
порушеного права з вимогою визнати
договір поставки №15/75 від 02.02.2010
недійсним.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України, вказаний кодекс
визначає основні засади
господарювання в Україні і регулює
господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.

Стаття 7 Господарського кодексу
України встановлює, що відносини у
сфері господарювання регулюються
Конституцією України, цим Кодексом,
законами України, нормативно-правовими
актами Президента України та Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а також
іншими нормативними актами.

Таким чином, враховуючи, що позивач та
відповідач є суб'єктами господарювання
та уклали спірний договір при
здійсненні своєї господарської
діяльність, до спірних правовідносин
підлягає застосуванню Господарський
кодекс України.

Відповідно до ст.179 Господарського
кодексу України при укладанні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь - які умови договору,
що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 180 Господарського
кодексу України договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо всіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані за законом чи необхідні для
договорів даного виду, а також умови,
щодо яких на вимоги однієї із сторін
повинна бути досягнута згода.

Оскільки договір є видом правочину, для
його укладення та чинності сторонами
необхідно дотримуватись усіх тих
вимог, які визначені у ст. 203 Цивільного
кодексу України для всякого виду
правочину.

Для того, щоб договір вважався
укладеним, сторони у належній формі
повинні досягнути згоди з усіх
істотних його умов, які поділені на
чотири групи:

умови про предмет;

умови, що визначені законом як істотні;

умови, які є необхідними для договорів
даного виду;

умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За правовою природою укладений між
позивачем та відповідачем договір, є
договором поставки, за яким
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Договір поставки укладається на розсуд
сторін або відповідно до державного
замовлення. (ст. 265 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ст. 266 Господарського
кодексу України предметом поставки є
визначені родовими ознаками продукція,
вироби з найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що
підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Статтею 268 Господарського кодексу
України передбачено, що якість товарів,
що поставляються, повинна відповідати
стандартам, технічним умовам, іншій
технічній документації, яка встановлює
вимоги до їх якості, або зразкам
(еталонам), якщо сторони не визначать у
договорі більш високі вимоги до якості
товарів. Номери та індекси стандартів,
технічних умов або іншої документації
про якість товарів зазначаються в
договорі. Якщо вказану документацію не
опубліковано у загальнодоступних
виданнях, її копії повинні додаватися
постачальником до примірника договору
покупця на його вимогу. У разі
відсутності в договорі умов щодо
якості товарів остання визначається
відповідно до мети договору або до
звичайного рівня якості для предмета
договору чи загальних критеріїв
якості. Постачальник повинен
засвідчити якість товарів, що
поставляються, належним
товаросупровідним документом, який
надсилається разом з товаром, якщо інше
не передбачено в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу
України, якщо продавець не передає
покупцеві приналежності товару та
документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом з товаром
відповідно до договору купівлі-продажу
або актів цивільного законодавства,
покупець має право встановити розумний
строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або
документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві .

Дослідивши зміст договору, судом
встановлено, що сторони погодили умови
про предмет спірного договору у п. 1.2, п.
3.1 договору, та у специфікаціях №1, №2,
№3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, №13,
№14, №15, №16, №17, №18, №19, №20; кількість,
асортимент, вимоги до якості кожної
конкретної партії продукції сторони
погодили у специфікаціях до договору
специфікаціях №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7,
№8, №9, №10, №11, №12, №13, №14, №15, №16, №17,
№18, №19, №20, у п. 8.1 договору сторони
погодили вимоги щодо прийняття товару
по якості та у п. 3.1 договору умови про
якість продукції.

До того ж, згідно п. 6.2. п. 6.3 договору,
передбачено, що якщо на момент передачі
товару, який -небудь документ
відсутній, він повинен бути переданий
протягом 2 днів, у разі не передачі
документів, постачальник сплачує
покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості
товару.

Позивачем не повідомлено суд, який меті
не відповідає проданий відповідачем
товар; позивачем до матеріалів справи
не надано жодних доказів звернення до
відповідача з вимогою поставити товар
іншої якості, іншого найменування,
асортименту, кількості ніж був
поставлений, про відмову від прийняття
товару, про повернення товару у зв'язку
з його поставкою неналежної якості та
не у тій кількості тощо.

Навпаки матеріали справи свідчать про
прийняття позивачем продукції від
відповідача на виконання умов договору
№15/75.

Позивачем не надано доказів
встановлення відповідачу строку для
надання документів, що стосуються
товару, не надано доказів відмови від
прийняття товару, відмови від договору,
повернення відповідачу товару.

Проаналізувавши умови договору та
додані документи, суд приходить до
висновку, що сторонами належним чином
погоджено умови про предмет,
найменування, асортимент, кількість,
якість продукції, ціну, строк поставки,
які визначені сторонами у
специфікаціях до договору.

За таких обставин, посилання позивача
на те, що у спірному договорі відсутні
умови щодо погодження умов про предмет
договору та якість продукції, є
необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що найменування, асортимент,
кількість, якість, ціна продукції, є
такими що погоджені сторонами з
урахуванням принципу вільного
встановлення умов договору, а отже не
суперечить нормам чинного
законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
визначені ст. 203 Цивільного кодексу
України, яка, зокрема, передбачає, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Підстави та наслідки недійсності
правочинів передбачені, зокрема, ст. ст.
215, 216 Цивільного кодексу України. Так,
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є
також правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 28.04.1978 N3 "Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними" роз'яснив, що угода може
бути визнана недійсною лише на
підставі та з наслідками,
передбаченими законом. В кожній справі
про визнання угоди недійсною суд має
встановити ті обставини, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною, та
настання визначених юридичних
наслідків.

Отже, вирішуючи спір про визнання угоди
недійсною, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків: відповідність змісту угоди
вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Крім того, вирішуючи спір про визнання
угоди недійсною, необхідно правильно
визначити момент вчинення правочину
(ст. ст. 205-210, 640 Цивільного кодексу
України (постова Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 № 9).

При вирішенні даного спору, судом
відзначається, що спірний договір
укладений в простій письмовій формі, що
відповідає норам чинного
законодавства, укладений особами, які
мають необхідний обсяг цивільної
дієздатності, спрямований на реальне
настання наслідків, оскільки вказаний
договір сторонами виконується, що не
заперечується позивачем та
відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не
доведено не відповідність змісту
(предмету, строку поставки, якість
товарів) спірного договору нормам
чинного законодавства, а судом під час
розгляду спору такого порушення, не
встановлено.

Також слід зазначити, що вимоги
позивача фактично обґрунтовані тим, що
сторонами не досягнуто згоди щодо усіх
істотних умов договору поставки, що є
наслідком неукладеності договору та
відповідно не можливості визнання
договору недійсним. Таким чином,
позивачем не вірно обрано спосіб
захисту своїх прав.

Крім того, статтею 15 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, скориставшись
при цьому належним способом захисту,
зокрема, наведеними статтею 16
Цивільного кодексу України: визнання
права, визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право та ін.

Матеріали справи та позовна заява не
містять посилань на фактичне порушення
прав позивача з боку відповідача
внаслідок укладення спірного договору
та доказів на підтвердження фактів
порушення права.

Судом відзначається, що оскільки
позовні вимоги є необґрунтованими та
недоведеними, то строк позовної
давності застосовуватися не може.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України правом на звернення до
господарського суду за захистом
порушеного права або охоронюваного
законом інтересу наділені
підприємства та організації, права та
інтереси яких дійсно порушені.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги поданими суду доказами.
Обов'язок доказування згідно зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони, кожна з
яких повинна довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

Відповідно до встановлених вище судом
обставин, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "
Інтерпромканат " про визнання договору
№15/75 від 02.02.2010 недійсним, відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М.
Огороднік

Дата складення повного рішення 17.02.2014.