ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" лютого 2014 р.
Справа № 5023/9879/11

вх. № 9879/11

Суддя господарського суду
Міньковський С.В.

при секретарі Лук'янчук О.І.

за участю сторін:

пр-к ТОВ "Карбон- Техно" - Шамрай М.М. (дов.
від 30.12.13 р.),

скаржник - Брінь В.С. (особисто),

ліквідатор - Нікольський О.М.

Розглянувши скаргу арбітражного
керуючого Брінь В.С. на дії ліквідатора
Нікольського О.М.

по справі за заявою УПФУ у
Фрунзенському районі, м. Харкова

до ЗАТ "Харківфундаментспецбуд", м.
Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

22.11.2013 р. до господарського суду зі
скаргою на дії ліквідатора ЗАТ
"Харківфундаментспецбуд" звернувся
арбітражний керуючий Брінь В.С., в якій
скаржник посилається на численні
порушення ліквідатора при здійсненні
ліквідаційної процедури, не виплату
заборгованості першої черги реєстру
вимог кредиторів та погашення другої
черги, в зв'язку з чим просить суд
визнати дії ліквідатора щодо продажу
майна та погашення заборгованості
протиправними, відсторонити
ліквідатора від виконання ним
повноважень ліквідатора у даній
справі.

Ліквідатор Нікольський О.М. надав суду
письмовий відзив на скаргу Брінь В.С., в
якому заперечує проти скарги,
посилаючись на її необґрунтованість та
на те, що вона не відповідає вимогам
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції
від 14.05.1992р. за № 2343 (далі - Закон про
банкрутство).

Присутній в судовому засіданні
представник ТОВ "Карбон-Техно" усно
підтримує відзив ліквідатора та
просить суд відмовити у задоволенні
скарги на дії ліквідатора.

Присутній в судовому засіданні
скаржник Брінь В.С. просить суд скаргу
на дії ліквідатора задовольнити,
посилаючись на порушення ліквідатором
вимог Закону про банкрутство.

Розглянувши матеріали справи, скаргу
на дії ліквідатора, відзив ліквідатора
на скаргу та доповнення до відзиву,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд вважає, що скарга на дії
ліквідатора не підлягає задоволенню на
підставі наступного.

Постановою господарського суду
Харківської області від 05.04.2012 р. було
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру відносно ЗАТ
"Харківфундаментспецбуд", судом
призначено ліквідатором банкрута
арбітражного керуючого Брінь В.С.
Ухвалою суду від 21.11.2012р., що набрала
законної сили, ліквідатором по справі
призначено арбітражного керуючого
Нікольського О.М. Пунктом 4 цієї ухвали
суд затвердив оплату послуг та
відшкодування витрат арбітражного
керуючого Брінь В.С. на загальну суму 78
638,88 грн.

В своїй скарзі арбітражний керуючий
Брінь В.С. посилається:

по-перше, на те, що при продажу майна
банкрута не була виконана ліквідатором
вимога п. 5 ст. 44 Закону про банкрутство
(в редакції від 22.12.11 р.) щодо здійснення
ліквідатором насамперед продажу майна
банкрута у вигляді цілісного майнового
комплексу, оскільки оцінка цілісного
майнового комплексу була б значно вища
за оцінку вартості окремих лотів майна,
яке має значний знос, технічна
документація по якому застаріла,
частина його розукомплектована тощо.
Тобто, на думку скаржника, є місце
порушення п. 6 ст. 3-1 Закону про
банкрутство (в редакції від 14.05.1992 р.),
яка вимагає від арбітражного керуючого
при реалізації своїх прав та обов'язків
діяти сумлінно та розумно з
урахуванням інтересів кредиторів.

Відповідно до п.1.1 Прикінцевих положень
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції від
22.12.2011 р., положення цього Закону, що
регулюють продаж майна в провадженні у
справі про банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом.

Як свідчать матеріали справи,
ліквідаційна маса банкрута як цілісний
майновий комплекс (далі - ЦМК) вже була
реалізована частинами попереднім
ліквідатором ЗАТ
«Харківфундаментспецбуд» Брінь В.С., а
саме: останнім реалізовано на торгах
напівпричіп УПР та металобрухт (т.12
арк.с.105-109). Порядок та способи продажу
даного майна погоджувався попереднім
ліквідатором на комітеті кредиторів,
що підтверджується протоколом № 6 від
31.07.2012р. засідання комітету кредиторів
ЗАТ «Харківфундаментспецбуд» (т. 12
арк.с. 46-57).

Тобто, реалізація майна ЗАТ
«Харківфундаментспецбуд» почалася, ще
до набрання чинності Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції закону від 22.12.11 р. № 4212), і
вимоги п. 5 ст. 44 Закону про банкрутство
не діяли під час погодження комітетом
кредиторів порядку продажу майна
банкрута. Таким чином, на переконливу
думку суду, ліквідатору Нікольському
О.М. було в подальшому економічно
недоцільно відновлювати цілісність
ЦМК банкрута. Реалізація майна
банкрута як ЦМК призвела б до
затягування ліквідаційної процедури
ЗАТ «Харківфундаментспецбуд», значних
витрат грошових коштів банкрута (нова
оцінка майна, витрати на публікацію,
послуги біржі на проведення аукціону,
тощо). Всього ліквідатором від
реалізації майна банкрута отримано 1 002
729,77 грн, від металобрухту - отримано
678111,75 грн.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону про банкрутство
в редакції від 22.12.11 р. після проведення
інвентаризації та оцінки майна
ліквідатор здійснює продаж майна майна
банкрута такими способами: проведення
аукціону; продаж безпосередньо
юридичній або фізичній особі. Вибір
способів продажу активів здійснюється
ліквідатором з метою забезпечення його
відчуження за найвищою ціною.

Отже, ліквідатор здійснив продаж майна
банкрута в спосіб, який на думку
ліквідатора, забезпечив найвищу ціну.
Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Натомість
скаржник не довів суду, що при продажу
майна банкрута у вигляді ЦМК його
оцінка була б значно вища.

Згідно пункту 3 Національного
стандарту № 1 «Загальні засади оцінки
майна і майнових прав», затвердженого
постановою КМУ від 10.09.2003 р. № 1440,
цілісними майновими комплексами є
підприємства, а також їх структурні
підрозділи (цехи, виробництва, дільниці
тощо), які можуть бути виділені в
установленому порядку в самостійні
об'єкти з подальшим складанням
відповідного балансу і можуть бути
зареєстровані як самостійні суб'єкти
господарської діяльності.

Тобто, цілісний майновий комплекс є
самостійним об'єктом, основною його
ознакою є завершений цикл виробництва
товарів (послуг), цей об'єкт у всіх
правовстановлюючих та
інвентаризаційних документах
іменується саме як «цілісний майновий
комплекс». Основним видом діяльності
боржника до визнання його банкрутом
були будівельні роботи, однак дві з
чотирьох будівель, що належали
банкрута, взагалі не використовувались
для цього виду діяльності і, або
простоювали, або здавались в оренду.

Будівлі, які на підставі Рішення
Господарського суду Харківської
області від 11.12.2007 р. по справі № 29/630-07,
на праві власності належали ЗАТ
«Харківфундаментспецбуд» є
самостійними об'єктами (літ. А-3, Б-1, В-2,
Д-1, що знаходиться за адресою: м. Харків,
вул. Єнакіївська, буд. 11-А).

Крім того, в зв'язку з тим, що нова
редакція Закону про банкрутство
поширюється на процедуру ліквідації
ЗАТ "Харківфундаментспецбуд" в частині
процедури продажу майна, ліквідатор на
засіданні комітету кредиторів 24.01.2013 р.
(протокол №9) погодив порядок продажу
майна банкрута та склад майна, яке
підлягає реалізації в процедурі
ліквідації. В подальшому, відповідно до
вимог ч. 6 ст. 49 Закону про банкрутство в
редакції від 22.12.11 р. ліквідатором
розроблено Положення про умови та
порядок проведення конкурсу з
визначення організаторів аукціонів,
затверджено його на комітеті
кредиторів 15.02.13 р. (протокол № 10) та
визначено організатора аукціону. На
виконання вимог ст. 29 Закону про
банкрутство в редакції 1992 р.
ліквідатором замовлено незалежну
оцінку нерухомого майна в літ. А-3, Б-1,
В-2, Д-1, що знаходиться за адресою: м.
Харків, вул. Єнакіївська, буд. 11-А
(договір оцінки №1-1601 від 16.01.2013 р.). В
березні 2013 р. ліквідатором було
укладено договір про проведення
аукціону з продажу майна банкрута з
Універсальною біржею "Україна".
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 Закону про
банкрутство (в редакції 22.12.11 р.),
організатором аукціону опубліковано
оголошення про проведення першого
аукціону на веб-сайті Міністерства
юстиції України. Аукціон відбувся
17.07.2013 р., на якому було реалізовано
чотири лота з шістнадцяти (рухоме та
нерухоме майно). Ліквідатором подано
заявку організатору аукціону про
проведення повторного аукціону, на
підставі якої біржа розмістила
оголошення на веб-сайті Міністерства
юстиції України та 22.08.2013 р. проведено
повторний аукціон з продажу майна
банкрута.

Як свідчить викладене вище,
ліквідатором Нікольським О.М.
дотримано порядок продажу майна
банкрута, його дії відповідають
приписам ст. 44, ст.ст. 49-76 Закону про
банкрутство в редакції від 22.12.11 р., тому
вимоги скаржника Брінь В.С. в цій
частині є не доведеними, трактуються на
невірному тлумаченні законодавства
про банкрутство та не підлягають
задоволенню.

По-друге, скаржник посилається на те, що
ліквідатор Нікольський О.М. свідомо не
виконує рішення суду, починаючи з
положень ухвали суду від 21.11.12 р. (оплата
послуг арбітражного керуючого).
Скаржник вважає, що посилання
ліквідатора Нікольського О.М. на
бухгалтерські довідки, не відповідає
вимогам Закону України "Про
бухгалтерський облік", який покладає
відповідальність за ведення
бухгалтерського обліку на керівника.

Як вбачається з матеріалів справи
5023/9879/11, ухвалою від 05.11.2013 р. (т. 23
арк.с.43-45) господарським судом
Харківської області розглянуто скаргу
арбітражного керуючого Брінь В.С. на
дії та бездіяльність арбітражного
керуючого Нікольського О.М., зокрема,
щодо задоволення вимог другої черги до
моменту відшкодування та оплати послуг
(першої черги) арбітражного керуючого
Брінь В.С. на суму 78 638,88 грн.

Господарським судом було встановлено,
що ліквідатор Нікольський О.М.
платіжним дорученням №518 від 11.10.13 р.
перерахував скаржнику Брінь В.С.
основну винагороду (оплату послуг) 16555,87
грн та заборгованість з витрат на суму
13102,52 грн, а всього суму 29658,39 грн.
Зазначені суми були встановлені
рішенням комітету кредиторів, які
викладені в протоколі №11 від 12.03.2013 р.
та №12 від 02.04.13 р.

Своєю ухвалою від 05.11.2013 р. суд
задовольнив скаргу Брінь В.С. частково,
зобов'язавши ліквідатора включити
вимоги на відшкодування витрат та
оплату послуг арбітражного керуючого
Брінь В.С. в сумі 48980,49 грн (78 638,88 грн -
29658,39 грн) до реєстру вимог кредиторів
згідно з черговістю, яка визначена
Законом про банкрутство.

На виконання вимог ухвали суду
ліквідатор Нікольський О.М. платіжним
дорученням №534 від 26.11.13 р. перерахував
арбітражному керуючому Брінь В.С.
кошти, які були на ліквідаційному
рахунку в сумі 991, 39 грн. Решту вимог
скаржника ліквідатор не зміг погасити
в зв'язку з відсутністю грошових коштів
на ліквідаційному рахунку банкрута.

Згідно з ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Отже, посилання скаржника на свідоме не
виконання рішень суду спростовуються
матеріалами справи.

По-третє, скаржник зазначає, що
ліквідатором було додатково
нараховано 28.08.13 р. за виконавчими
листами суму в розмірі 26800,91 грн та
здійснено погашення заборгованості з
заробітної плати на суму 450499,43 грн.
Тобто здійснено погашення 2 черги
кредиторів без погашення
заборгованості першої черги, чим
порушено вимоги ст. 31 Закону про
банкрутство.

Як вже зазначалось вище, скаргу
арбітражного керуючого задоволено
частково ухвалою суду від 05.11.2013 р., яка
набрала законної сили. Ліквідатор
Нікольський О.М. здійснив виплату
заробітної плати по виконавчим листам,
які були передані ліквідатору
державним виконавцем в сумі 26800,91 грн та
реєстрової заборгованості по
заробітній платі ще в серпні 2013 р.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 12
Закону про банкрутство (в редакції 1992
р.) дія мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплату
заробітної плати, аліментів,
відшкодуванню шкоди, заподіяної
здоров'ю та життю громадян тощо.

Арбітражний керуючий Брінь В.С. не
позбавлений був права звернутись до
суду зі скаргою на дії ліквідатора
протягом року з моменту винесення
судом ухвали від 21.11.12 р., проте
скористався своїм правом лише 05.09.2013 р.
і подав відповідну скаргу на дії
ліквідатора. Господарським судом 05.11.2013
р. скаргу арбітражного керуючого Брінь
В.С. задоволено частково, дії
ліквідатора в частині не повного
виконання вимог ухвали суду визнані
неправомірними.

Крім того, ліквідатором Нікольським
О.М. вимоги ухвали від 05.11.13 р. виконані
не в повному обсязі з об'єктивних
підстав - в зв'язку з відсутністю
грошових коштів у банкрута, які можна
було б направити на погашення
заборгованості перед скаржником.

Отже, в цій частині вимог скаржника суд
відмовляє в задоволенні скарги на дії
ліквідатора.

В-четверте, скаржник вважає, що
ліквідатор здійснив недостатньо
заходів для стягнення дебіторської
заборгованості з ТОВ "Моноліт" в сумі
1493126,29 грн та на думку скаржника,
неправомірно списав цю заборгованість.

Як вбачається зі звіту ліквідатора (т.
23) ліквідатор з метою стягнення
дебіторської заборгованості з ТОВ
"Моноліт" будівельний альянс", щодо
якого порушено справу про банкрутство,
звернувся до господарського суду та до
розпорядника майна з заявою з
грошовими вимогами до боржника та
визнання ЗАТ "Харківфундаментспецбуд"
конкурсним кредитором у процедурі
банкрутства ТОВ "Моноліт" будівельний
альянс" на суму 1493126,29 грн. Ухвалою
господарського суду Харківської
області від 04.12.13 р. по справі №5023/2518/12
грошові вимоги ЗАТ
"Харківфундаментспецбуд" судом визнані
погашеними. В зв'язку з чим
ліквідатором було видано наказ №30-Л
від 11.12.13 р. про списання з
бухгалтерського обліку банкрута
дебіторської заборгованості в сумі
1493126,29 грн.

Отже, вимоги скаржника в цій частині є
безпідставними, оскільки ліквідатор
Нікольський О.М. списав дебіторську
заборгованість на підставі рішення
суду (ухвала від 04.12.13 р. по справі
№5023/2518/12).

По-п'яте, скаржник вважає, що порушення
ліквідатором Нікольським О.М. стали
можливими, в зв'язку з нерегулярними
поданням ним звітів про свою роботу
комітету кредиторів та до суду.

З цього приводу, господарський суд
зазначає, що ліквідатором Нікольським
О.М. було надано звіти за весь період
здійснення ним своїх повноважень. За
період зазначений у скарзі (з 01.04.2013 р.
по 13.09.2013 р.) ліквідатором було
організовано проведення двох
аукціонів з продажу значної кількості
майна банкрута та здійснювалось
стягнення дебіторської
заборгованості, про що свідчить повний
звіт ліквідатора. В матеріалах справи
відсутні будь-які вимоги від комітету
кредиторів ЗАТ
"Харківфундаментспецбуд" про надання
ліквідатором звітів, скарг на дії
ліквідатора або вимоги про скликання
зборів комітету кредиторів. Крім того,
в судових засіданнях по розгляду звіту
ліквідатора завжди присутній
представник УПФУ в Фрунзенському р-ні
м. Харкова, що є головою комітету
кредиторів і представляє інтереси всіх
кредиторів банкрута. Заперечення щодо
дій ліквідатора або ненадання ним
звітів головою комітету кредиторів
суду не надавались, навпаки, всі дії
ліквідатора завжди погоджувались на
засіданнях комітету кредиторів. Отже,
комітет кредиторів не вбачає в діях
ліквідатора Нікольського О.М. порушень,
про що свідчать протоколи засідань
комітету кредиторів №№ 9 від 24.01.13 р., 10
від 15.02.13 р., 11 від 12.03.13 р., 12 від 02.04.13 р., 13
від 16.09.13 р., 14 від 01.11.13 р., 15 від 22.01.14 р.

У відповідності до ч.12 ст. 30 Закону
ліквідатор зобов'язаний на вимогу
господарського суду або державного
органу з питань банкрутства надавати
необхідні відомості щодо проведення
ліквідаційної процедури.

Тобто, посилання скаржника на те, що
ліквідатор не звітував комітету
кредиторів в період з 01.04.2013 р. по 13.09.2013
р., на думку господарського суду не є
достатньою підставою для його
усунення.

Натомість судом встановлено, що
ліквідатором виконуються у повному
обсязі обов'язки щодо виконання
ліквідаційної процедури по банкруту,
суду надаються всі дані щодо
виявленого майна, оцінки майна та його
реалізації.

У відповідності до п. 1 ст. 5 Закону
України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" провадження у
справах про банкрутство регулюється
цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

У відповідності до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 34
ГПК України, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст. ст. 5, 22-32 Закону
України "Про відновлення
платоспромож-ності боржника або
визнання його банкрутом ", ст.ст. 32-34, 43, 86
ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги арбітражного
керуючого Брінь В.С. на дії ліквідатора
за вх. № 43454 від 22.11.13 р. відмовити.

2. Ухвалу направити скаржнику,
ліквідатору, комітету кредиторів.

Суддя
Міньковський С.В.