КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. Справа№ 911/3470/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Буравльова С.І.

при секретарі: Кобець М.
О.

за участю представників:

від позивача: Шпак Т.Г. - представник за
довіреністю від 20.12.2013 року;

від відповідача:Мишакова Ю.А. -
представник за довіреністю від 23.07.2013
року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»

на рішення Господарського суду
Київської області від 08.11.2013 року

у справі № 911/3470/13 (суддя
Горбасенко П.В.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Ерде Банк»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»

про стягнення 13 735, 67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Ерде
Банк» звернулося з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» про
стягнення 13 735, 67грн. заборгованості, з
яких: 12 780,49грн. боргу за надані згідно
договору на інкасацію коштів № 56/і від
10.07.2008 року послуги та 955, 18 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором на
інкасацію коштів № 56/і від 10.07.2008 року.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 08.11.2013 року у
справі № 911/3470/13 позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
сума заборгованості не
підтверджується жодним первинним
документом. Крім того, суд першої
інстанції не прийняв до уваги заяву про
залік взаємних зустрічних вимог надану
відповідачем.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» по справі
№ 911/3470/13 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Дідиченко М.А.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 911/3470/13 колегію
суддів у складі Дідиченко М.А.
(головуюча), Руденко М.А., Пономаренко
Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» прийнято до свого
провадження колегією суддів у складі
Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А.,
Пономаренко Є.Ю. та призначено до
розгляду на 21.01.2014 року.

У судовому засіданні 21.01.2014 року
оголошено перерву до 29.01.2014 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні 29.01.2014 року надав додаткові
пояснення в обґрунтування апеляційної
скарги.

Представник позивача у судовому
засіданні 29.01.2014 року заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, в
обґрунтування своєї правової позиції
24.01.2014 року через відділ
документального забезпечення суду
надав розрахунок заборгованості.

Крім того, представники сторін подав
клопотання про продовження строку
розгляду спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, у
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більш як на п'ятнадцять
днів.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів
задовольнила клопотання сторін про
продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року
відкладено розгляд справи до 11.02.2014
року.

Представники сторін у судовому
засіданні 11.02.2014 року надали додаткові
пояснення по справі, якими підтримали
свої правові позиції.

У судовому засіданні 11.02.2014 року
оголошена перерва до 17.02.2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 17.02.2014 року у
зв'язку із перебуванням судді Руденко
М.А. у відпустці справу № 911/3470/13
передано до розгляду колегії суддів у
складі Дідиченко М.А. (головуюча),
Пономаренко Є.Ю., Буравльов С.І.

Представник позивача у судовому
засіданні 17.02.2014 року заперечував проти
доводів, викладених в апеляційній
скарзі та просив суд у задоволенні
апеляційної скарги відмовити.

Представник відповідача у судовому
засіданні 17.02.2014 року підтримав
апеляційну скаргу та просив суд її
задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
10.07.2008 року між Відкритим акціонерним
товариством «Ерде Банк», яке в
подальшому перейменовано у Публічне
акціонерне товариство «Ерде Банк»
(надалі - виконавець), Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» (надалі - замовник) та
Акціонерним банком «Енергобанк»
(надалі - банк) укладено договір на
інкасацію коштів № 56/і (надалі -
договір), згідно якого виконавець
зобов'язався власними силами і
засобами проводити інкасацію коштів
замовника за адресами: м. Київ, вул.
Суворова, 4, щоденно 11 год.-12 год., м. Київ,
вул. Сагайдачного, 41, щоденно 11 год.-12
год., а замовник - здійснювати оплату
наданих виконавцем послуг.

Відповідно до п. 1.3 договору, банк в
робочі дні, а виконавець у вихідні та
святкові дні проводить приймання
коштів від інкасаторів виконавця,
здійснює перерахування інкасованої
виручки і забезпечує своєчасне
зарахування грошових коштів на
поточний рахунок замовника « 01,
відкритий в АБ «Енергобанк», МФО 300272,
інд. код 32294926, а замовник зобов'язується
своєчасно оплачувати надані послуги у
визначених договором розмірах і
термінах (строках) та виконати інші
свої зобов'язання, визначені договором,
в повному обсязі.

Згідно п. 2.2. договору інкасація коштів
виконавцем проводиться шляхом
приймання інкасаторами, сумок з
виручкою безпосередньо в касі
замовника за адресою, в дні та години,
зазначені в п. 1.1. договору.

Розмір винагороди виконавцю за
послуги, що надаються замовнику,
визначається договірним тарифом, який
встановлюється: по інкасації коштів - у
розмірі 0,06 % від суми проінкасованої
виручки, але не менше 1 500 грн. з одного
пункту інкасації; за обмін банкнот на
розмінну монету - 18, 50грн. за кожну
тисячу монет 1 % від суми за обмін
банкнот на банкноти дрібних номіналів.
Виконавець зобов'язується надавати
замовнику до 5 числа місяця, наступного
за звітним, рахунок-фактуру із
зазначенням суми грошових коштів, що
підлягають сплаті замовником за
звітним місць, та в одних примірниках
акт про надані послуги за звітним
місяць. Замовник зобов'язаний
здійснювати оплату наданого
виконавцем рахунку-фактури до 20 числа
включно, місяця, що слідує за звітним,
шляхом перерахування суми коштів на
рахунок виконавця, зазначений у
рахунку-фактурі (п.п. 4.1., 4.2., 4.3.
договору).

24.07.2008 року між Відкритим акціонерним
товариством «Ерде Банк», яке в
подальшому перейменовано у Публічне
акціонерне товариство «Ерде Банк»
(надалі - виконавець), Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» (надалі - замовник) та
Акціонерним банком «Енергобанк»
(надалі - банк) укладено договір про
внесення змін до договору на інкасацію
коштів № 56/і від 10.07.2008р., згідно якого
сторони погодили змінити адреси
інкасації коштів, а саме визначили
наступні адреси інкасації: м Київ, вул..
Суворова, 4; м. Київ, вул. Сагайдачного, 41;
м. Київ, вул. Мішуги, 4.

Звертаючись до суду першої інстанції
позивач зазначив, що виконав у серпні
та вересні 2012 року для відповідача
інкасацію коштів. Загальна сума
наданих послуг становить 12 780, 49 грн., що
підтверджується наданими позивачем
рахунками-фактурами № 57 та № 58 від
19.06.2013 року.

Заперечуючи проти позовних вимог
відповідач зазначав, що фактично
послуги у вересні 2012 року не
надавалися, оскільки листом № 23/08-5 від
23.08.2012 року ТОВ «Фоззі-Фуд» повідомило
ПАТ «Ерде Банк» про бажання розірвати з
01.09.2012 року договір № 56/і на інкасацію
коштів від 10.07.2008 року.

Задовольняюючи позовні вимоги у
повному обсязі суд першої інстанції
виходив з того, що позивач на виконання
п. 1.1. договору на інкасацію коштів № 56/і
від 10.07.2008 року за період з серпня 2012
року по вересень 2012 року надав послуги
на загальну суму 12 780, 49грн., що
підтверджується наявними матеріалами
справи та відсутність претензій
відповідача щодо неналежного
виконання позивачем своїх договірних
зобов'язань; відповідач свій обов'язок,
передбачений п. 4.3. договору, з оплати
отриманих згідно договору послуг, не
виконав, суму боргу у розмірі 12 780,49грн.
позивачу не сплатив, що
підтверджується банківською випискою.

Крім того, суд першої інстанції не
прийняв доводи представника
відповідача про те, що позивачем
послуги у вересні 2012 року не
надавались, оскільки жодних претензій
щодо неналежного виконання позивачем
договірних зобов'язань відповідачем не
заявлялося. До того ж, у матеріалах
справи наявний лист відповідача № УРБ
10/14-5598 від 02.10.2013 року, зі змісту якого
вбачається наявність непогашеної
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором на інкасацію
коштів № 56/і від 10.07.2008 року.

Однак, колегія суддів не повністю
погоджується із вказаними висновками
суду першої інстанції враховуючи
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
листом № 23/08-5 від 23.08.2012 року відповідач
просив позивача розірвати з 01.09.2012 року
договір № 56/і на інкасацію коштів від
10.07.2008 року.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України передбачено,
що зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Водночас, згідно із п. 6.2 договору
встановлено, що сторони мають право
достроково припинити дію договору,
попередивши про наміри іншу сторону за
30 календарних днів.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що договір № 56/і на
інкасацію коштів від 10.07.2008 року
припинив свою дію з 23.09.2012 року, тобто
після спливу 30 днів з дня передачі
листа № 23/08-5.

Згідно із ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що
замовник зобов'язаний здійснювати
оплату наданого виконавцем
рахунку-фактури до 20 числа включно,
місяця, що слідує за звітним, шляхом
перерахування суми коштів на рахунок
виконавця, зазначений у
рахунку-фактурі.

Як зазначалося вище, позивач просить
суд стягнути з відповідача
заборгованість за надані у серпні та
вересні 2012 році послуги на суму 11 135, 50
грн. та 1 644, 99 грн. відповідно.

На підтвердження наданих
відповідачеві послуг, позивач надав
рахунки-фактури № 57 та № 58 від 19.06.2013
року та акти про надані послуги № 57 та
№ 58 від 19.06.2013 року, які були направлені
на адресу відповідача 20.06.2013 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, наявного в матеріалах
справи.

Беручи до уваги, що за твердженням
позивача, послуги відповідачеві
надавалися у 2012 році, а рахунки-фактури
та акти були направленні останньому у
червні 2012 році, колегією суддів були
витребуванні у сторін первинні
документи, які б підтверджували
надання послуг у серпні, вересні 2012
року.

На вимогу ухвали суду позивач надав
явочну картку № 172 (маршрут № 15) про
здійснення в серпні 2012 року інкасації
коштів за адресою м. Київ, вул. Мішуги, 4
по договору № 56/і.

При цьому, явочну картку про здійснення
інкасації в вересні 2012 року позивач
суду не надав.

Крім того, у якості доказу ненадання
послуг в вересні 2012 року, відповідач
надав суду договір про внесення змін та
доповнень № 7 до договору № 159/і на
інкасацію коштів від 25.10.2009 року та
зазначив, що з 01.09.2012 року послуги
інкасації за адресою м. Київ, вул.
Мішуги, 4 здійснюються за договором №
159/і від 25.10.2009 року.

Однак, колегія суддів не приймає
вищевказаний договір як беззаперечний
доказ неможливості надання позивачем
послуг у вересні 2012 року за договором №
56/і, оскільки сторони не надали суду
доказів внесення змін (виключення
адреси м. Київ, вул. Мішуги, 4) до
договору № 56/і від 10.07.2008 року.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, сторонами не надано суду жодних
допустимих та належних доказів
(первинної документації) надання
позивачем відповідачу послуг
інкасації у вересні 2012 року.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за послуги інкасації в
вересні 2012 року у сумі 1 644, 99 грн. є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Водночас, як зазначалося вище, згідно
із п. 4.3 договору встановлено, що
замовник зобов'язаний здійснювати
оплату наданого виконавцем
рахунку-фактури до 20 числа включно,
місяця, що слідує за звітним, шляхом
перерахування суми коштів на рахунок
виконавця, зазначений у
рахунку-фактурі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач направив на адресу відповідача
рахунок-фактуру № 57 за серпень 2012 року,
20.06.2013 року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення
наявного в матеріалах справи.

Проте, доказів здійснення його оплати
відповідач суду не надав.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги в частині
стягнення 11 135, 50 грн. заборгованості за
серпень 2012 року є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання відповідача про
здійснення зарахування зустрічних
однорідних вимог, то колегія суддів
зазначає, що відповідно до ст. 601 ЦК
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Так, в якості доказу зарахування
зустрічних однорідних вимог
відповідачем було надано лист №
УРБ10/14-5598 від 02.10.2013 року.

Натомість, як вбачається із змісту
вказаного листа відповідачем не
зазначено, який розмір його
заборгованості перед позивачем
зараховується. При цьому, відповідачем
лише запропоновано позивачеві
здійснити зарахування зустрічних
однорідних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що зарахування зустрічних
однорідних вимог не відбулося.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
сторони не позбавленні права в
подальшому зарахувати зустрічні
однорідні вимоги.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача пеню за період з 21.09.2012
року по 21.03.2013 року.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення пені, суд першої інстанції
виходив з того, що прострочення
виконання зобов'язання з оплати
наданих послуг настало з 21 числа
місяця, що слідує за звітним.

Однак, як зазначалося вище, відповідач
зобов'язаний здійснювати оплату
наданого позивачем рахунку-фактури до
20 числа включно, місяця, що слідує за
звітним, шляхом перерахування суми
коштів на рахунок виконавця,
зазначений у рахунку-фактурі (п. 4.3
договору).

Таким чином, відповідач здійснює
оплату наданих послуг тільки на
підставі рахунку-фактури та
перераховує кошти на рахунок, який
вказаний у рахунку-фактурі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач направив для оплати
рахунки-фактури тільки 20.06.2013 року, а
отримані вони були відповідачем 25.06.2013
року.

Враховуючи зазначене, у період з 21.09.2012
року по 21.03.2013 року (період за який
нараховується пеня) відповідач не міг
здійснити оплату наданих послуг,
оскільки позивачем не було виконано
умови договору щодо виставлення
рахунків-фактур в яких зазначено
вартість наданих послуг.

Беручи до уваги викладене, позовна
вимога про стягнення пені за період з
21.09.2012 року по 21.03.2013 року є
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню.

За таких обставин, рішення
Господарського суду Київської області
від 08.11.2013 року підлягає частковому
скасуванню, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» підлягає
частковому задоволенню.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» на рішення Господарського
суду міста Київської області від 08.11.2013
року задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 08.11.2013 року у
справі № 911/3470/13 скасувати частково.

3. Відмовити у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» 1 644, 99 грн. основної
заборгованості, 955, 18 грн. пені та 325, 69
грн. судового збору. В іншій частині
рішення Господарського суду Київської
області залишити без змін.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Ерде Банк» (04070, м. Київ, вул.
П. Сагайдачного/Ігорівська, 10/5, літ. А;
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» (08132, Київська обл., м.
Вишневе, вул. Промислова, 5; ) 162 (сто шістдесят дві) грн.. 85 коп.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

5. Доручити Господарському суду
Київської області видати відповідний
наказ.

6. Матеріали справи № 911/3470/13 повернути
до Господарського суду Київської
області.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
М.А. Дідиченко

Судді
Є.Ю. Пономаренко

С.І. Буравльов