ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р.
Справа № 914/4036/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів Т.С.

суддів
Желік М.Б.

Кузь В.Л.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця Маркіної
Валентини Володимирівни, смт.Бориня
Турківського району Львівської
області вх. № 01-05/617/14 від 06.02.2014 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 21.01.2014 року

у справі №914/4036/13

за позовом: Відділу з питань освіти,
сім'ї та молоді Турківської районної
державної адміністрації Львівської
області, м.Турка Львівської області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця Маркіної Валентини
Володимирівни, смт.Бориня Турківського
району Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Турківської районної ради Львівської
області, м.Турка Львівської області

про: усунення перешкод в користуванні
та розпорядженні майном шляхом
виселення відповідача Маркіної
Валентини Володимирівни із займаного
приміщення на першому поверсі
двоповерхового нежитлового будинку,
загальною площею 86 кв.м. розміщеного за
адресою: Львівська область,
Турківський район, смт.Бориня,
вул.І.Франка,6; стягнення з Маркіної
Валентини Володимирівни на користь
відділу з питань освіти, сім'ї та молоді
Турківської районної адміністрації 1088
грн. неустойки, обчисленої в розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення

За участю представників сторін:

від позивача: Швець Н.І. - представник
на підставі довіреності № 1086 від 09.12.13
року, Кудрич Д.В.- представник за
довіреністю б/н від 31.05.13 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Львівської області від 21.01.2014р. у справі
914/4036/13 (суддя Синчук М.М.), позовні
вимоги задоволено повністю,
зобов'язано усунути перешкоди в
користуванні та розпорядженні майном
шляхом виселення відповідача Маркіної
Валентини Володимирівни із займаного
приміщення на першому поверсі
двоповерхового нежитлового будинку,
загальною площею 86 кв.м. розміщеного за
адресою: Львівська область,
Турківський район, смт.Бориня,
вул.І.Франка,6; стягнено з Маркіної
Валентини Володимирівни на користь
відділу з питань освіти, сім'ї та молоді
Турківської районної адміністрації 1088
грн. неустойки, обчисленої в розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення та 867,50 грн.
судового збору .

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Львівської
області від 21.01.2014 року у справі
№914/4036/13, відповідач - фізична
особа-підприємець Маркіна Валентина
Володимирівна - подав апеляційну
скаргу, з підстав неповноти з'ясування
місцевим господарським судом обставин
що мають значення для справи та
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Вищезазначена апеляційна скарга
мотивована тим, що між сторонами 14.12.2009
р. строком на три роки - до 12.12.2012 р.
переукладений Договір оренди
нежитлового приміщення, яке скаржник
орендує з 2002 року. Ч. 2 ст. 17 Закон
України «Про оренду державного та
комунального майна» та п. 10.2 Договору
передбачають, що у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов Договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії Договору він
вважається продовженим на той самий
термін та на тих самих умовах, які були
передбачені Договором. Орендодавець не
мав наміру переукладати Договір, з
підстав необхідності використання
нежитлових приміщень, що були
предметом Договору, для власних потреб
- потреб Боринського
навчально-виховного комплексу для
дітей дошкільного віку, у зв'язку із
збільшенням кількості дітей
дошкільного віку. Закон України «Про
оренду державного та комунального
майна» у ч. 3 ст.17 зазначає, що після
закінчення терміну Договору оренди
Орендар, який належним чином виконував
свої обов'язки за Договором, має
переважне право, за інших рівних умов,
на укладення Договору оренди на новий
термін, крім випадків, якщо орендоване
майно необхідне для потреб його
власника. У разі якщо власник має намір
використовувати зазначене майно для
власних потреб, він повинен письмово
попередити про це Орендаря не пізніше
ніж за три місяці до закінчення терміну
Договору. Однак, таке повідомлення не
надсилалось, а відтак, на думку
скаржника, договір є пролонгованим.

На підставі наведеного скаржник
просить рішення господарського суду
Львівської області від 21.01.2014 року
скасувати повністю та відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу № 914/4036/13
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 07.02.2014 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Кузя В.Л. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.02.14 р. подані
скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 25.02.14 р..

Представникам роз'яснено їх
права згідно зі ст. 22 ГПК України.

25.02.14 року представники позивача
в судове засідання з'явились, проти
апеляційної скарги заперечили з
підстав, викладених у поданому
письмовому відзиві на неї. Рішення суду
першої інстанції вважають законним та
обґрунтованим, просили залишити його
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Скаржник в судове засідання 25.02.14
року не з'явився причин неявки суду не
повідомив, вимог ухвали суду від 10.02.14
року не виконав, хоч був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується наявним в
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення. А
також, враховуючи, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана судом
обов'язковою, та у зв'язку із
достатністю матеріалів справи для
розгляду апеляційної скарги по суті,
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи та наявні
в них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила
наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, 14.12.2009 р. між Відділом
освіти Турківської
райдержадміністрації (17.01.2013 р.
перейменовано у Відділ з питань освіти,
сім'ї та молоді Турківської районної
державної адміністрації Львівської
області), (орендодавець за договором) та
Фізичною особою-підприємцем Маркіною
Валентиною Володимирівною, (орендар за
договором) укладено договір оренди, за
умовами якого орендодавець передав, а
орендар прийняв у строкове платне
користування окреме індивідуально
визначене майно - нежитлові приміщення
на першому поверсі двоповерхового
будинку (надалі - майно), загальною
площею 86,0 кв.м., що розміщені за адресою:
Львівська область, Турківський район,
смт. Бориня, вул. І.Франка, 6, що належить
територіальній громаді Турківського
району Львівської області і
знаходиться на балансі відділу освіти
Турківської райдержадміністрації.
Майно передається в оренду з метою
розміщення аптеки для роздрібної
торгівлі лікарськими засобами.
Відповідно до п. 2.1.
вищезазначеного Договору орендар
вступає у строкове платне користування
майном з дати підписання сторонами
акту приймання-передачі майна, але не
раніше дати підписання сторонами цього
Договору.
14.12.2009 року між сторонами
підписано Акт приймання-передачі
орендованого майна, згідно якого
орендодавець передав орендарю майно,
зазначене у п. 1.1. Договору.
Згідно п. 2.3. Договору, у разі припинення
цього Договору майно повертається
орендарем орендодавцю. Орендар
повертає майно орендодавцю в
аналогічному порядку, встановленому
при передачі майна орендарю за цим
Договором. Майно вважається поверненим
орендодавцю з моменту підписання
сторонами акта приймання-передачі.
Відповідно до п. 3.1. та п. 3.2.
Договору, орендна плата встановлюється
з розрахунку - 3 грн. за 1 кв.м.
орендованої площі. Розмір орендної
плати переглядається на вимогу однієї
із сторін у разі зміни Методики її
розрахунку, змін централізованих цін і
тарифів та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством
України. 01.03.2012 року
між сторонами укладено Додаткову
угоду, відповідно до якої п. 3.1.
викладено у наступній редакції:
"Орендна плата визначається на
підставі Методики розрахунку та
порядку використання плати за оренду
та орендні ставки на нерухоме майно
спільної власності територіальних
громад району, затвердженої рішенням
районної ради від 14.07.2011 р. №77. Розмір
орендної плати за базовий місяць
становить без ПДВ 68,00 грн. Орендна плата
за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції на наступний місяць".
Згідно п. 5.2. Договору
орендар зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати орендну
плату, а також всі податки і збори,
передбачені законодавством України.

Відповідно
до п. 10.1. Договору останній укладено
строком з 14.12.2009 року до 12.12.2012 року.

Пунктом 10.2.
Договору визначено, що у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов цього
Договору протягом одного місяця після
закінчення терміну його дії, Договір
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені цим Договором.
16.11.2012 р.
позивач звернувся до відповідача з
листом №931, яким повідомив, що після
закінчення терміну Договору, укладення
договору оренди майна на новий термін
не буде, оскільки зазначене майно
необхідне для потреб відділу освіти
Турківської РДА. Крім того, відповідача
повідомлено, що після закінчення
терміну договору оренди необхідно
передати орендоване майно в належному
стані згідно акту приймання-передачі
майна та звільнити приміщення,
наведене підтверджується долученою до
матеріалів справи поштовою квитанцією
від 20.11.2012 р.
18.12.2012 р. позивач звернувся до
відповідача з листом, яким, у зв'язку із
закінченням Договору, зобов'язав
звільнити орендоване приміщення до
12.01.2013 р.. Листом №09-11-604 від 22.08.2013 р.
центральне поштове відділення №2
Львівської дирекції УДППЗ "Укрпошта" м.
Самбір, у відповідь на лист №720 від
08.08.2013 р., повідомило позивача про те, що
рекомендований лист від 20.11.2012 р.,
надісланий на адресу Маркіної В.В.
вручений одержувачу особисто 20.11.2012 р.,
рекомендований лист від 18.12.2012 р.,
надісланий на адресу Маркіної В.В.
вручений одержувачу особисто 20.12.2012 р..
Відтак, посилання
скаржника на те, що у даному випадку
якщо власник має намір використовувати
зазначене майно для власних потреб, він
повинен письмово попередити про це
Орендаря не пізніше ніж за три місяці
до закінчення терміну Договору, не
заслуговує на увагу, враховуючи, що
позивачем надсилалось повідомлення з
іншої підстави - закінчення терміну
договору. Те, що Закон України «Про
оренду державного та комунального
майна» у ч. 3 ст.17 зазначає, що після
закінчення терміну Договору оренди
Орендар, який належним чином виконував
свої обов'язки за Договором, має
переважне право, за інших рівних умов,
на укладення Договору оренди на новий
термін, надає відповідне право
орендареві переважно перед іншими
потенціальними орендарями, однак, не
позбавляє права орендодавця
наполягати на припиненні договору у
зв'язку із спливом терміну його дії.

Відповідно ч. 1 ст.
193 ГК України, суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом. Статтею
759 ЦК України передбачено, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Законом можуть
бути передбачені особливості
укладення та виконання договору найму
(оренди).
Згідно ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст.
629 Цивільного кодексу України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 2.3.
Договору, у разі припинення цього
Договору майно повертається орендарем
орендодавцю. Орендар повертає майно
орендодавцю в аналогічному порядку,
встановленому при передачі майна
орендарю за цим Договором. Майно
вважається поверненим орендодавцю з
моменту підписання сторонами акта
приймання-передачі.
Відповідно до п. 2 ст. 26 та п. 1 ст. 27
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" договір оренди
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено, а орендар
зобов'язаний повернути орендодавцеві
об'єкт оренди на умовах, зазначених у
договорі оренди.
Суд
першої інстанції підставо визначив, що
скаржник свої зобов'язання по Договору
виконав не належним чином, а саме після
закінчення строку договору - 12.12.2012 р.,
не повернув об'єкт оренди у
відповідності до п. 2.3. Договору.
Частиною 2 ст. 785
Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення. В п. 5.4.
Постанови Пленуму від 29.05.2013р. № 12 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
ВГС України зазначив, що неустойка є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення. В частині стягнення
неустойки відповідач не навів окремих
мотивів для скасування судового
рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Відповідач додаткових доказів не подав
і суду апеляційної інстанції, не
обґрунтовував неможливості подання
таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили. Однак, у
встановленому законом порядку
підстави, передбачені у ст. 104 ГПК
України для скасування або зміни
судового рішення не були доведені суду
належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду Львівської
області від 21.01.2014 року у справі №
914/4036/13 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т
А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця Маркіної Валентини
Володимирівни - залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Львівської області від 21.01.2014 року
у справі № 914/4036/13 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду Львівської
області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 27.02.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Кузь В.Л.