ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014
Справа №917/2465/13

За позовом Диканської районної
організації кролівників і
звірників-любителів, вул.Пушкіна, 26,
смт. Диканька, 38500

до Диканської районної спілки
споживчих товариств, вул. Куйбишева, 2,
смт. Диканька, 38500

про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання права власності на
приміщення.

Суддя Плотницька Н.Б.

Представники сторін:

від позивача: Слинько В.О., дов. №1 від
03.01.2014,

від відповідача: Сотник С.О., дов. №8 від
08.01.2014, Даніленко О.В. дов. №7 від 08.01.2014.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
статті 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна
заява про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання права власності на
приміщення.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 13 грудня 2013
року порушено провадження у справі
№917/2465/13 та призначено до розгляду в
засіданні на 09.01.2014 на 10:00 год. у
приміщені господарського суду
Полтавської області. Позивача було
зобов'язано надати належні докази
обставин, на які той посилається у
позовній заяві.

Від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву (вх. №53 від 08.01.2014) та
додаткові документи для приєднання до
матеріалів справи. Серед іншого у
відзиві було заявлено застосування до
вимог позивача позовної давності.

В судовому засіданні 09.01.2014 судом
оглянуто оригінали документів, доданих
до позовної заяви. Представник
позивача виклав зміст позовних вимог
та наполягав на їх задоволенні.
Витребуваних судом доказів Позивач не
надав, оскільки необхідна документація
зберігається у спірному приміщенні,
доступ до якого у Позивача відсутній.

Представник відповідача проти позову
заперечує з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву. Розгляд
справи відкладено на 21.01.2014.

20.01.2014 від позивача надійшло клопотання
про витребування додаткових доказів
(вх. №563). Представник відповідача проти
задоволення вказаного клопотання
заперечує через його
необґрунтованість. Суд відмовив у
задоволенні клопотання позивача.

21.01.2014 від позивача надійшли письмові
пояснення на відзив на позовну заяву
(вх. №614). Від відповідача через
канцелярію суду надійшли додаткові
документи для приєднання до матеріалів
справи ( вх. №608 від 21.01.2014).

Розгляд справи відкладено на 11.02.2014.
Зобов'язано позивача отримати у
відповідача доступ до необхідних для
розгляду справи документів, а
відповідача - сприяти позивачу у
виконанні вимог ухвали суду.

11.02.2014 від позивача надійшли додаткові
пояснення та документи для приєднання
до матеріалів справи (вх. №1592 від
10.02.2014). Від відповідача надійшли
додаткові документи для приєднання до
матеріалів справи (вх. №1659 від 10.02.2014).

На виконання вимог ухвали суду
відповідач надав позивачу доступ до
спірного приміщення, а також передав
останньому його документацію, про що
складено відповідні акти.

В судовому 11.02.2014 представник позивача
виклав зміст позовних вимог та
наполягає на їх задоволенні.
Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечує.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив:

08.04.1987 року Виконавчим комітетом
Диканської районної ради народних
депутатів прийнято рішення №86 про
дольову участь колгоспів, радгоспів,
підприємств та організацій району в
будівництві павільйону для торгівлі
сільськогосподарськими продуктами.
Дольову участь Диканської районної
організації кролівників і
звірників-любителів, згідно додатку №1
до цього рішення, становить 20000,00 крб.,
які 30.06.1986 були перераховані Диканській
райзаготконторі та в подальшому
спрямовані до головного підрядника
будівництва Колгоспу ім. Леніна на
підставі листа №116 від 21.07.1987.

Відповідно до протоколу загальних
зборів Позивача від 16.03.1993 службове
приміщення загальною площею 10,4 кв.м.,
яке розташоване за адресою смт.
Диканька, вул. Пушкіна, 26 в будівлі
ринку прийнято на баланс організації.
Відповідно до довідки Позивача та
підставі даних бухгалтерського обліку
службове приміщення площею 10,4 кв.м., за
адресою смт. Диканька, вул. Пушкіна, 26,
перебуває на балансі громадської
організації з 16.03.1993.

Право власності на нежитлову будівлю
(будівля ринку) за адресою: смт.
Диканька, вул. Пушкіна, 26 зареєстровано
за Диканською районною спілкою
споживчих товариств на підставі
Свідоцтва про право власності №447 від
23.07.2002 року. Вказане свідоцтво видано на
підставі рішення виконавчого комітету
Диканської селищної ради від 25.04.2002 за
№155, яке є чинним на даний час. Право
власності на будівлю ринку за
Диканською райспоживспілкою
затверджене рішенням виконавчого
комітету Диканської селищної ради
народних депутатів від 06.06.1997 №198.

Відповідач стверджує, що позивачу було
відомо про реєстрацію права власності
спірного приміщення за Диканською
райспоживспілкою та про наявність
Свідоцтва про право власності №447 від
23.07.2002 ще в 2009 році. Про вказане свідчать
наявні в матеріалах справи листи
позивача від 16.04.2009 №4 та Відповідача
від 25.02.2009 №64.

09.08.2013 Відповідач виселив Позивача із
службового приміщення площею 10,4 кв.м.,
за адресою смт. Диканька, вул. Пушкіна,
26, після чого Позивач звернувся до суду
з позовом про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності та визнання права власності
на зазначене приміщення.

При цьому Позивач не заперечує своєї
обізнаності про факт реєстрації права
власності на спірне майно за
Відповідачем з 2009 року, однак вважає
свої права порушеними у серпні 2013 року,
коли його було виселено Відповідачем
із займаного приміщення.

Відповідач заперечує проти позову з
мотивів відсутності доказів
належності Позивачу спірного майна.
Також Відповідач заявляє про сплив
строку позовної давності по вимогам
Позивача.

Уважно вивчивши всі обставини справи
та оцінивши надані сторонами докази в
їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно статті 5 Цивільного Кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з
дня набрання ними чинності. Акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли
раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного
законодавства застосовується до прав
та обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності.

На момент виникнення, як вважає
Позивач, права власності у останнього
на спірне майно, а саме 16.03.1993, з моменту
взяття на баланс, діяв Цивільний кодекс
УРСР у відповідній редакції.

Відповідно до статті 86 Цивільного
кодексу УРСР (в редакції на 16.03.1993) право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.

Згідно статті 97 Цивільного кодексу
УРСР профспілкові та інші громадські
організації володіють, користуються
і розпоряджаються майном, що належить
їм на праві власності, відповідно до їх
статутів (положень). Право
розпорядження майном, що є власністю
профспілкових та інших громадських
організацій, належить виключно
профспілковим та іншим громадським
організаціям.

У статті 128 того ж Кодексу зазначено, що
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором. Аналогічні норми
містяться у Законі України "Про
власність".

З приводу взяття Позивачем спірного
майна на баланс слід зазначити, що
знаходження майна на балансі
підприємства (організації) ще не є
безспірною ознакою його права
власності. Баланс підприємства
(організації) є формою
бухгалтерського обліку, визначення
складу і вартості майна та обсягу
фінансових зобов'язань на конкретну
дату. Баланс не визначає підстав
знаходження майна у власності
(володінні) підприємства.

Судом встановлено та не заперечується
Відповідачем факт перерахування
Позивачем коштів у сумі 20 000 крб. з ціллю
будівництва даного приміщення. Однак
жодних доказів щодо передачі
службового приміщення площею 10,4 кв.м.,
за адресою смт. Диканька, вул. Пушкіна, 26
Колгоспом ім. Леніна як підрядником
даного будівництва Позивачу суду
надано не було. Посилання Позивача, що
дане приміщення було отримане ним при
розподілі площ у 1993 році, також жодним
доказом не підтверджується.

Зважаючи на викладене, суд відмовляє у
позові в частині визнання права
власності на службове приміщення
площею 10,4 кв.м., за адресою смт.
Диканька, вул. Пушкіна, 26 за
недоведеністю.

Що стосується визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності №447 від 23.07.2002, суд зазначає
наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
та статтею 20 Господарського кодексу
України встановлено перелік засобів
захисту порушеного права. Вимоги про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності не відповідають вказаним у
зазначених статтях способам захисту
прав, передбачених законодавством,
оскільки саме по собі свідоцтво не є
правовстановлюючим документом.
Вказана позиція підтверджується
судовою практикою (постанови ВГСУ від
20.06.2012 у справі №41/163 та від 22.01.2013 у
справі №5024/1928/2011).

Спірне свідоцтво видано на підставі
рішення виконавчого комітету
Диканської селищної ради від 25.04.2002 за
№155, яке є чинним на даний час.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
відмову у визнанні частково недійсним
свідоцтва про право власності №447 від
23.07.2002.

Судові витрати відповідно до вимог
статті 49 покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Повний текст рішення складено 14.02.2014.

Суддя
Плотницька Н.Б.