ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2014 р.
Справа №917/2482/13

за позовом Обласного комунального
виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства "Миргородводоканал", вул.
Шишацька, 82, м. Миргород, Полтавська
область, 37604

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 8 162,45 грн.

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Моргун С.І., довіреність №
597 від 01.07.2013 р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення у
відповідності до вимог ст. 85 ГПК
України.

Суть спору: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 8 162,45
грн. заборгованості за надані послуги
водопостачання та водовідведення, з
яких: 6 395,74 грн. - основний борг, 291,89 грн. -
пеня, 1 431,19 грн. штраф, 43,63 грн. -
інфляційні.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та наполягав на його
задоволенні.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
надав. Ухвала господарського суду про
порушення провадження у справі,
направлена відповідачу рекомендованим
листом за адресою, зазначеною в
позовній заяві, повернулися до суду з
відміткою поштового відділення: "за
закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив Пленум у Постанові
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК
України, в разі якщо ухвалу було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеному в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованої Законом від 17.07.97 р.
гарантує кожній фізичній або юридичній
особі право на розгляд судом упродовж
розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо, і
господарський суд повідомив належним
чином позивача та відповідача про час,
дату і місце проведення судового
засідання, а неявка відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті,
тому справа розглядається за наявними
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

01.04.2012 р. між обласним комунальним
виробничим підприємством
водопровідно-каналізаційного
господарства „Миргородводоканал"
(надалі - позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
відповідач) укладено договір № 412 на
подачу води з комунального водопроводу
та приймання стічних вод до
комунальної каналізації (а. с. 11 - 12).

Згідно з п. 2.1 договору Водоканал
(позивач) бере на себе зобов'язання
забезпечувати Споживача (відповідача)
питною водою, а також приймати від
Споживача (відповідача) стічні води, а
Споживач (відповідач) зобов'язується
своєчасно оплачувати надані йому
послуги за встановленими тарифами в
термін, передбачений цим договором.

Відповідно до п. 6.1. договору розрахунки
за відпускання води з комунального
водопроводу та її водоспоживання,
скидання та приймання стічних вод
проводяться виключно у безготівковій
формі у національній валюті України -
гривні, шляхом перерахування грошових
коштів, вказаних у відповідних
документах, на поточні рахунки
відповідно до встановлених та
затверджених тарифів.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що
Споживач (відповідач) до 20 числа
кожного місяця, здійснює платіж у сумі
вартості 100% договірних величин
споживання.

Як досліджено судом, взяті на себе
договірні зобов'язання, передбачені п.
п. 4.2.1- 4.2.3 позивач виконав у повному
обсязі.

Відповідач, взятих на себе зобов'язань
за договором належним чином не виконав,
вчасно за надані послуги не
розрахувався, внаслідок чого у нього
виникла заборгованість, за надані
позивачем послуги в сумі 6 395,74 грн., яка
виникла за період з 01.06.2013 р. по 01.12.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, у
листопаді 2013 року позивач звертався до
відповідача з претензією № 1242 щодо
сплати 6 005,46 грн. заборгованості за
надані послуги (а. с. 13 - 14).

Проте, докази сплати заборгованості в
сумі 6 005,46 грн. у матеріалах справи
відсутні.

Вказану суму боргу позивач просить суд
стягнути з відповідача.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 901 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з п. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

У відповідності до статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що у даному випадку
мало місце порушення відповідачем
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунків за надані послуги, тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу в сумі 6 395,74
грн. є правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
ГК України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Одним із видів забезпечення
виконання зобов'язань відповідно ст. 546
ЦК України та ст. 199 ГК України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2 договору за
несвоєчасну оплату послуг з
водопостачання та водовідведення
Споживач (відповідач) крім суми
заборгованості сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який стягується пеня,
від суми простроченого платежу за
кожен день прострочки.

Крім того, відповідно до п. 7.5 договору
за необґрунтовану відмову повністю або
частково оплатити платіжні вимоги
Споживач (відповідач) сплачує
Водоканалу (позивачу) штраф у розмірі 5%
суми, від сплати якої він відмовився.

За розрахунком, здійсненим позивачем
та перевіреним судом, до стягнення з
відповідача підлягає 291,89 грн. пені за
період з 01.06.2013 р. по 15.11.2013 р. та
1 431,19 грн. штрафу.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України.

У межах одного виду відповідальності
може застосовуватися різний набір
санкцій (вказаної правової позиції
дотримується Верховний суд України в
Постановах №
06/5026/1052/2011 від 27.04.2012 р., № 20/246-08 від 09.04.2012
р.).

Також, відповідно до частини 2 статті 625
ЦК України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму основного боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредиторів від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримання ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки за порушення виконання
зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, суд
задовольняє позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 43,63 грн.
інфляційних.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку про задоволення позову в
повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 49
ГПК України підлягають стягненню з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82 - 85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р
0178 в ПАТ "ВіЕйБі Банк", МФО 380537) на
користь Обласного комунального
виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства "Миргородводоканал", вул.
Шишацька, 82, м. Миргород, Полтавська
область, 37604 (, р/р
1174 в Полтавському ГРУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 331401) 6395,74 грн основного
боргу, 291,89 грн пені, 1431,19 грн штрафу, 43,63
грн інфляційних, 1720,50 грн судового
збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Суддя
Сірош Д.М.

Повне рішення складено 14.02.2014 р.