ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 лютого 2014 р. Справа №
903/1545/13

Суддя господарського суду
Волинської області Бондарєв С.В.,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "РІСТ", м. Вільнянськ
Запорізької обл.

до відповідача Дочірнього
підприємства "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс",
м. Луцьк

про стягнення 873 790,58грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Мацко К.Є., дов. від 20.01.2014р.
№б/н

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представнику позивача
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учаснику судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 19.02.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"РІСТ"-звернувся до господарського суду
з позовом до відповідача- Дочірнього
підприємства "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан
Моторс"-про стягнення 865 330,31грн., в т.ч. 813
099,21грн. заборгованості за товар,
поставлений згідно договору поставки
№24/12-10 від 24.12.2010р. за період з 08.01.2011р. по
15.12.2013р., 40 144,03грн. пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання по
оплаті отриманого товару за період з
10.04.2013р. по 13.12.2013р. згідно п. 6.2. договору
поставки від 24.12.2010р., 9 026,16грн. 3% річних
за період з 18.04.2013р. по 13.12.2013р. та 3
060,91грн. інфляційних втрат за період з
травня 2013р. по листопад 2013р. згідно ст.
625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог вказав
на неналежне виконання відповідачем
умов договору поставки по оплаті
отриманого товару та, як на правову
підставу своїх позовних вимог,
посилався на ст.ст. 11, 509, 530, 610-612, 625, 629, 712
ЦК України, ст.ст. 173, 193, 224, 268, 269 ГК
України.

Ухвалою суду від 25.12.2013р. порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду на 28.01.2014р. на 12:00год.

09.01.2014р. через канцелярію від
відповідача до суду надійшло
клопотання №06/04-06 від 09.01.2014р. про
відкладення розгляду спору, в зв'язку з
неможливістю забезпечення явки
повноважного представника в судове
засідання 28.01.2014р.

24.01.2014р. через канцелярію від
позивача до суду надійшло клопотання
від 17.01.2014р. №0086 (вх. № 01-29/730/14), в якому
позивач збільшив розмір позовних вимог
та просить стягнути з відповідача 874
199,81грн., в т.ч. 813 099,21грн. заборгованості
за товар, поставлений згідно договору
поставки №24/12-10 від 24.12.2010р. за період з
08.01.2011р. по 15.12.2013р., 44 081,31грн. пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання по оплаті отриманого
товару за період з 10.04.2013р. по 17.01.2014р.
згідно п. 6.2. договору поставки від
24.12.2010р. (по кожній поставці окремо), 11
365,25грн. 3% річних за період з 18.04.2013р. по
17.01.2014р. та 5 654,04грн. інфляційних втрат
за період з травня 2013р. по листопад 2013р.
згідно ст. 625 ЦК України. Проте, доказів
направлення на адресу відповідача
заяви про збільшення розміру позовних
вимог суду не надав.

Водночас, позивач до матеріалів
даного клопотання долучив оригінал
платіжного доручення №89 від 14.01.2014р. на
суму 177,40грн. як доказ сплати судового
збору з врахуванням збільшення розміру
позовних вимог. (а.с. 137)

Водночас, проти задоволення
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи не
заперечив.

Ухвалою суду від 28.01.2014р. розгляд спору
відкладався згідно ст. 77 ГПК України з
метою повного та всебічного з'ясування
всіх обставин по справі, зважаючи на
нез'явлення відповідача в судове
засідання, неподання ним витребуваних
судом доказів та необхідністю
витребування додаткових доказів по
справі.

Крім того, зобов'язано сторін
представити суду: позивача- докази
надіслання відповідачу заяви про
збільшення розміру позовних вимог та
розрахунку до неї; докази проплати;
довідку бухгалтерії про суму проплати
після порушення провадження у справі;
відповідача- письмові пояснення
(обгрунтовані доводи та заперечення) по
суті позовних вимог з врахуванням
збільшення розміру позовних вимог;
докази проплати; статут; провести
звірку взаєморозрахунків та підписати
акт, який представити в судове
засідання 19.02.2014р.

10.02.2014р. від позивача через канцелярію
вдруге подано клопотання про
збільшення розміру позовних вимог від
06.02.2014р. №1126 (вх. №01-123/18/14 від 10.02.2014р.),
яким позивач збільшив позовні вимоги
та просив стягнути з відповідача 873
790,58грн., в т.ч. 803 099,21грн. основного боргу
за поставлений товар згідно договору
поставки №24/12-10 від 24.12.2010р. (в зв'язку зі
сплатою 10 000,00грн. після звернення
кредитора з позовом до суду, а саме
27.12.2013р.), 51 472, 94грн.-пені за період з
10.04.2013р. по 19.02.2014р. (по кожній поставці
окремо) згідно п. 6.2. договору поставки
від 24.12.2010р., 13 564,39грн.-3% річних за період
з 18.04.2013р. по 19.02.2014р. та 5 654,04грн.
інфляційних втрат за період з травня
2013року по грудень 2013р. згідно ст. 625 ЦК
України.

В судовому засіданні 19.02.2014р.
представник позивача позов підтримав
(з врахуванням клопотання про
збільшення розміру позовних вимог від
06.02.2014р. №1126 (вх. №01-123/18/14 від 10.02.2014р.)) та
просив задовольнити його в повному
обсязі.

Крім того, клопотанням від 19.02.2014р. №б/н
(вх. №01-29/1761/14) долучив до матеріалів
справи банківську виписку від
27.12.2013р.про сплату відповідачем 10
000,00грн., акту звірки взаєморозрахунків
за період з 14.01.2011р. по 17.02.2014р.,
складеним позивачем, лист
ДП"Автоскладальний завод №1" від
11.02.2014р. №184-08/6, адресований ТзОВ НВП
"Ріст", з пропозицією та графіком
погашення боргу та договір №2-215/13 від
31.07.2013р., укладений між сторонами про
часткове зарахування зустрічних
однорідних вимог.

Судом прийнято заяву позивача про
збільшення розміру позовних вимог
згідно ст. 22 ГПК України, оскільки вона
не суперечить законодавству і не
порушує чиї-небудь права і охоронювані
законом інтереси.

Отже, має місце нова ціна позову-873
790,58грн., з якої і вирішується спір.

Відповідач в судове засідання
19.02.2014р. вдруге не з'явився,
витребуваних ухвалою суду доказів по
справі суду не надав, про причини
неявки суд не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду спору, що
стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №534 від 05.02.2014р.

Водночас, 19.02.2014р. через
канцелярію до суду надійшла заява від
19.02.2014р. №19/04-06 (вх. №01-29/1760/14), в якій
відповідач позовні вимоги не визнав,
оскільки, на його думку розрахунок пені
перевищує шість місяців.

Вказав на відсутність акту звірки
та доказів сплати судового збору з
врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог.

Беручи до уваги приписи ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод стосовно
розгляду справи упродовж розумного
строку, враховуючи те, що відповідач
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, був
повідомлений ухвалами суду від 25.12.2013р.
та від 28.01.2014р., що у разі неявки в судове
засідання спір буде розглянуто за
наявними в справі матеріалами, явку
відповідача не було визнано
обов'язковою, господарський суд
визнавши зібрані докази достатніми для
розгляду спору за наявними в справі
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України, -

встановив:

24 грудня 2010 року між позивачем-
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "РІСТ" (постачальник), в
особі генерального директора Надточія
О.І. та відповідачем- Дочірнім
підприємством "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс"
(покупець), в особі генерального
директора Гунчика В.П. було укладено
договір поставки №24/12-10, згідно якого
постачальник приймає на себе
зобов'язання в установлений договором
строк передавати у власність покупця
товар, а покупець зобов'язується
приймати і оплачувати його вартість,
відповідно до умов цього договору. (а.с.
10-12)

Пунктом 1.2. договору сторони
передбачили, що постачання товару
здійснюється партіями, найменування,
асортимент, кількість і ціна яких
визначені в Специфікаціях, що є
невід'ємною частиною цього договору.

Розділом 2 договору сторони погодили,
що термін поставки партії товару - на
протязі 25 календарних днів з моменту
заявки покупця і підписання сторонами
Специфікації. Датою постачання партії
товару вважається дата підписання
накладної. Передача товару
здійснюється по накладним
представникові покупця. Умова
постачання - EXW Запорізька обл. м.
Вільнянськ 70002 (вул. Червоноармійська,5),
відповідно до правил Інкотермс 2000р.
Товар відвантажується в упаковці, що
забезпечує її збереження при доставці
транспортом. Товар, що поставляється за
договором, по своїй якості повинен
відповідати стандартам, що діють, ТУ,
ДСТУ. Приймання товару по кількості і
якості проводяться в порядку,
передбаченому Інструкцією про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по
кількості (затверджена ухвалою
Держарбітража при CM СРСР від 15.06.65 № П-6)
і Інструкцією про порядок приймання
продукції виробничо- технічного
призначення і товарів народного
споживання за якістю (затверджена
ухвалою Держарбітража при CM СРСР від
25.04.66 № П-7).

Згідно пунктів 3.1.-3.3. договору, ціни за
товар вказуються в Специфікації, яка є
невід'ємною частиною цього договору.
Загальна сума договору визначається на
підставі підписаних і сплачених сум
специфікацій. Оплата товару
проводитися в наступному порядку: 50 %
вартості товару - попередня оплата
протягом 10 банківських днів з моменту
підписання специфікації, наступні 50 % -
протягом 5 банківських днів з моменту
одержання повідомлення про готовність
товару до відвантаження.

У відповідності до п. 6.2. договору, за
порушення термінів оплати товару
згідно п.3.3 цього договору Покупець
сплачує Постачальникові пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми заборгованості за кожен
день прострочення.

Згідно пункту 9.1. договору поставки, цей
договір вступає в силу з моменту
підписання і діє до повного виконання,
сторонами своїх зобов'язань.

Даний договір підписано сторонами,
підписи скріплені їх печатками.

На виконання умов даного
договору, позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 4 201 994,43грн., що
стверджується договором поставки від
24.12.2010р. №24/12-10 та накладними,
підписаними сторонами за період з
28.01.2011р. по 24.09.2013р. (а.с. 66-107)

Відповідач свої зобов'язання по
оплаті за отриманий товар згідно
договору поставки від 24.12.2010р. №24/12-10
виконав частково на суму 3 398 895,22грн.
(стверджується платіжними дорученнями
та банківською випискою від 27.12.2013 (а.с.
15-65, 143-192, 216)), що спричинило звернення
кредитора з позовом до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202
Цивільного кодексу України правочин
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав
та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочин може вчинятися усно або
в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а
управнена сторона має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного
кодексу України передбачає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено
договір, що за своєю правовою природою
є договором поставки.

Згідно із частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін
(ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193
Господарського кодексу України кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. За ч.1
ст.193 Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Строком прийняття
товару і прийняття товаророзпорядчих
документів є дата відповідної
накладної на товар і відстрочка
платежу відраховується саме від дати
відповідно накладної.

Згідно пунктів 3.1.-3.3. договору, ціни за
товар вказуються в Специфікації, яка є
невід'ємною частиною цього договору.
Загальна сума договору визначається на
підставі підписаних і сплачених сум
специфікацій. Оплата товару
проводитися в наступному порядку: 50 %
вартості товару - попередня оплата
протягом 10 банківських днів з моменту
підписання специфікації, наступні 50 % -
протягом 5 банківських днів з моменту
одержання повідомлення про готовність
товару до відвантаження.

Позивачем зобов'язання по
передачі товару згідно договору
поставки від 24.12.2010р. виконані в повному
обсязі, що стверджується накладними за
період з 28.01.2011р. по 24.09.2013р. на суму 4 201
994,43грн., які підписані сторонами. (а.с.
66-107).

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідач взяті на себе
зобов'язання щодо оплати отриманого
по видатковим накладним товару виконав
не в повному обсязі.

26.11.2013р. позивачем на адресу
відповідача була надіслана претензія
про сплату заборгованості №921, яка
останнім залишена без відповіді. (а.с.
128-129)

Отже, заборгованість на день
розгляду спору становить 803 099,21грн.,
стверджується договором поставки від
24.12.2010р. №24/12-10, накладними на суму 4 201
994,43грн. за період з 28.01.2011р. по 24.09.2013р.,
які підписані сторонами, платіжними
дорученнями та банківською випискою на
загальну суму 3 398 895,22грн., актом звірки
взаєморозрахунків, складеним та
підписаним сторонами станом на 31.12.2013р.,
згідно якого заборгованість
відповідача перед позивачем становить
813 099,21грн., відповідачем належними та
допустимими доказами не оспорена та
підлягає до стягнення з Дочірнього
підприємства "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс"
в силу ст. 193 ГК України.

Згідно зі ст.ст.230-232 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до п. 6.2. договору,
за порушення термінів оплати товару
згідно п.3.3 цього договору покупець
сплачує постачальникові пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми заборгованості за кожен
день прострочення.

При перевірці розрахунку пені за
період з 10.04.2013р. по 19.02.2014р. (по кожній
поставці окремо) за допомогою
комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3 судом встановлено,
що пеня за даний період становить 51
387,48грн., а тому у стягненні пені в сумі
85,46грн. слід відмовити як нарахованої
безпідставно (виходить за межі
шестимісячного строку).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі
порушення зобов'язання боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

При перевірці розрахунку суми 3%
річних в розмірі 13 564,39грн. за період з
18.04.2013р. по 19.02.2014р. та 5 654,04грн.
інфляційних втрат за період з травня
2013року по грудень 2013р. в розмірі 5
846,76грн. за допомогою комплексної
системи інформаційно-правового
забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3 судом
встановлено, що стягнення нарахованої
позивачем суми 3% річних та інфляційних
втрат за вказані періоди здійснюється
в межах суми, заявленої позивачем, а
тому дані вимоги підлягають стягненню
з відповідача.

Також суд відхиляє заперечення
позивача, подані 19.04.2014р. через
канцелярію суду як необґрунтовані,
оскільки в матеріалах справи міститься
як акт звірки взаємних розрахунків
станом на 31.12.2013р., підписаний двома
сторонами (а.с. 13), так і оригінал
платіжного доручення №89 від 14.01.2014р. на
суму 177,40грн. як доказ сплати судового
збору з врахуванням збільшення розміру
позовних вимог. (а.с. 137).

Крім того, суд зауважує, що
позивачем в заяві про збільшення
розміру позовних вимог враховано
часткову проплату в розмірі 10 000,00грн.,
яка відбулась після звернення
кредитора з позовом до суду, а саме
27.12.2013р.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до суду доведений з
вини відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 17 474,10грн. (з
врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог та пропорційно
сумі задоволених вимог) слід віднести
на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.7 ЗУ "Про
судовий збір", сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачем було внесено
судовий збір в більшому розмірі, ніж це
встановлено законом, то він підлягає
поверненню позивачу в розмірі 8,59грн.

Беручи до уваги викладене,
керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 625, 626, 655, 692 ЦК
України, ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193, 230-232 ГК
України, Законом України "Про судовий
збір", ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього
підприємства "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс",
м. Луцьк, вул. Рівненська, 42,

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "РІСТ", Запорізька обл., м.
Вільнянськ, вул. Червоноармійська, 5,

873 705,12грн., в т.ч. 803 099,21грн.
основного боргу, 51 387, 48 грн. пені, 13
564,39грн. 3% річних, 5 654,04 грн. суми індексу
інфляції та 17 475,81грн. витрат по сплаті
судового збору.

3. В стягненні 85,46грн. пені
відмовити.

4. Повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство "РІСТ"
(Запорізька обл., м. Вільнянськ, вул.
Червоноармійська, 5, ) з
Державного бюджету зайве сплачений
судовий збір в сумі 8,59грн., сплачений
згідно платіжних доручень №5914 від
16.12.2013р. та №89 від 14.01.2014р. (оригінали
платіжних доручень №5914 від 16.12.2013р. та
№89 від 14.01.2014р. знаходяться в
матеріалах справи).

Повне рішення складено

24 .02.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв