номер провадження справи 1/27/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2014
Справа № 908/4246/13

за позовом Малого приватного
підприємства Фірма «Ерідон» (поштова
адреса: 03191, м. Київ, а/с 50;
юридична адреса: 08143, Київська область,
Києво-Святошинський р-н, с. Княжичі, вул.
Леніна, буд. 46)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іскра Плюс 2009» (70031,
Запорізька область, Вільнянський
район, село Сергіївка, вул. Миру, буд. 51)

про стягнення 396 461 грн. 78 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - Сліпченко В.В. -
довіреність № 02/01-32 від 02.01.2014 року;

від відповідача - Шмаровоз Т.М. -
керівник.

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Розглядається справа за позовом Малого
приватного підприємства Фірма «Ері
дон» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іскра Плюс 2009» про
стягнення 396 461 грн. 78 коп., з яких 335 813
грн. 03 коп. - заборгованість за
отриманий товар; 19 136 грн. 74 коп. - 20 %
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання; 41 512 грн. 01 коп. -
12 % річних за користування товарним
кредитом за договором поставки № 377/12/40
від 07.12.2011 р. , додатків до нього та угоди
про зміну зобов'язань від 10.04.2013 р.

26.12.2013 р. позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі, судове засідання призначено на
21.01.2014 р.

В судовому засіданні 21.01.2014 р.
представник позивача підтримав доводи
і вимоги, викладені у позовній заяві та
письмових поясненнях. Від представника
позивача усних заяв та клопотань не
надійшло.

Представник відповідача в судове
засідання 21.01.2014 р. не з'явився. 20.01.2014 р.
від відповідача надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи з
посиланням на неможливість
представника відповідача бути
присутнім у судовому засіданні через
те, що підприємство ТОВ «Іскра Плюс 2009»
не працює до 28.02.2014 р.

Позивач проти клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи не
заперечував та залишив вирішення цього
питання на розсуд суду.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що
нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, є підставою для
відкладення розгляду справи в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

На підставі викладеного, зважаючи на
неявку в судове засідання представника
відповідача та не виконання
відповідачем ухвали суду, беручи до
уваги клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи, судом
розгляд справи було відкладено на
25.02.2014 р. о 14 год. 30 хвил., про що
представники сторін були повідомлені
належним чином.

24.02.2014 р. до суду від позивача у справі
надійшло клопотання про доручення до
матеріалів справи документів та
пояснень, у т.ч. докази направлення акту
звірки відповідачу.

Клопотання позивача було задоволено,
документи долучені до матеріалів
справи.

В судовому засіданні 25.02.2014 р.
представник позивача підтримав позов
повністю та просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача: 335 813
грн. 03 коп. - заборгованості за
отриманий товар, 19 136 грн. 74 коп. - 20 %
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання; 41 512 грн. 01 коп. -
12 % річних за користування товарним
кредитом за договором поставки № 377/12/40
від 07.12.2011 р. , додатків до нього та угоди
про зміну зобов'язань від 10.04.2013 р.

Представник відповідача в судовому
засіданні вказала про відсутність
заперечень на позов та підтвердила
наявність між сторонами спірних
правовідносин та наявність
заборгованості перед позивачем.
Заявою, поданою на підставі ст. 121
Господарського процесуального кодексу
України, відповідач просив суд про
відстрочку платежу до 20.07.2014 р.

Представник позивача заяву
відповідача не підтримав та заперечив
проти її задововлення.

У заяві відповідачу судом було
відмовлено, з підстав її
необґрунтованості та відсутності
документального підтвердження
викладених в заяві обставин.я
оголошено вступнЗа заявою
представників сторін розгляд справи
здійснювався без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.2011 р. між Малим приватним
підприємством Фірмою «Ерідон»
(постачальником) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Іскра
Плюс 2009» (покупцем) було укладено
договір поставки № 377/12/40 (надалі -
договір поставки).

Відповідно до п. 1.1. договору поставки, в
терміни, визначені договором,
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(надалі - товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього грошову суму, що
складає його вартість, визначену на
умовах договору.

Згідно з п. 2.2 договору поставки ціна
продукції, що поставляється за цим
договором, вказується у додатках та
накладних в національній валюті та
визначається в залежності від виду
товару. Для товару (ЗЗР, Насіння та
Мікродобрива) сторони встановлюють
ціну та його вартість у гривнях, а також
визначають їх еквівалент у доларах США
або Євро (в залежності від валюти
придбання постачальником товару за
зовнішньоекономічними контрактами).

У пунктах 2.3 та 2.4 договору поставки
погоджено, що загальна сума договору
визначається додатками та накладними,
що зазначені в п. 2.1, та які є невід'ємною
частиною цього договору. У випадку
розбіжностей даних у додатках щодо
кількості і ціни товару, в порівнянні з
даними у відповідних накладних,
сторони при розрахунках застосовують
дані звидаткових накладних.

Розділом 3 договору передбачені умови
оплати.

Пунктом 3.1 договору поставки
передбачено, що порядок розрахунків за
поставлений товар визначається в
додатках до даного договору.

Відповідно до п. 7.5 договору, в разі
невиконання покупцем зобов'язань щодо
оплати отриманого товару та не
виконання зобов'язань, передбачених п.
3.2 цього договору, покупець відповідно
до ст. 625 Цивільного кодексу України,
сплачує на користь постачальника 20%
річних, якщо інший розмір річних
відсотків не встановлено відповідним
додатком до договору. Річні
нараховуються на загальну суму
простроченої оплати.

До договору поставки № 377/12/40 від 07.12.2011
р., сторонами було підписано додатки до
договору: № 377/12/40/1-Н від 29.03.2012 р.. №
377/12/40/2-ЗЗР від 03.04.2012 р., № 377/12/40/3-ЗЗР від
20.04.2012 р., № 377/12/40/4-Н від 25.04.2012 р., №
377/12/40/5-ЗЗР від 28.04.2012 р., № 377/12/40/6-Н від
07.05.2012 р., № 377/12/40/7-ЗЗР від 10.05.2012 р., №
377/12/40/8-Н від 11.05.2012 р., № 377/12/40/9-ЗЗР від
21.05.2012 р., № 377/12/40/10-Н від 25.05.2012 р., №
377/12/40/11-Н від 05.06.2012 р., № 377/12/40/12-Н від
15.06.2012 р., № 377/12/40/13-Н від 13.08.2012 р., №
377/12/40/14-Н від 05.09.2012 р., № 377/12/40/15-ЗЗР від
19.09.2012 р., № 377/12/40/16-ЗЗР від 27.09.2012 р., №
377/12/40/17-ЗЗР від 01.10.2012 р., № 377/12/40/18-ЗЗР
від 23.10.2012 р.

На виконання договору поставки № 377/12/40
від 07.12.2011 р. та додатків до нього,
згідно видаткових накладних: № 3214 від
01.03.2012 р. на суму 87 480,00 грн.; № 9976 від
06.04.2012 р. на суму 5 101,34 грн.; № 18622 від
03.05.2012 р. на суму 32 001,60 грн.; № 18625 від
03.05.2012 р. на суму 21 000,00 грн.; № 22840 від
11.05.2012 р. на суму 42 120,00 грн.; № 27015 від
24.05.2012 р. на суму 107 350,00 грн.; № 27018 від
24.05.2012 р. на суму 24 001,20 грн.; № 27020 від
24.05.2012 р. на суму 45 140,00 грн.; № 27025 від
24.05.2012 р. на суму 5 000,04 грн.; № 27027 від
24.05.2012 р. на суму 77 760,00 грн.; № 27030 від
24.05.2012 р. на суму 35 101,44 грн.; № 27031 від
24.05.2012 р. на суму 9 600,48 грн.; № 28710 від
01.06.2012 р. на суму 5 600,00 грн.; № 30277 від
07.06.2012 р. на суму 4860,00 грн.; № 31939 від
14.06.2012 р. на суму 19 440,00 грн.; № 41326 від
27.08.2012 р. на суму 34 000,00 грн.; № 42874 від
04.09.2012 р. на суму 34 000,00 грн.; № 43861 від
10.09.2012 р. на суму 3 400,00 грн.; № 45798 від
20.09.2012 р. на суму 7 945,14 грн.; № 47057 від
01.10.2012 р. на суму 4 064,94 грн.; № 47224 від
01.10.2012 р. на суму 5 135,10 грн.; № 49608 від
23.10.2012 р. на суму 13 999,80 грн., та
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
відповідач отримав від позивача товар
на загальну суму 624 101 грн. 08 коп.

Відповідач розрахувався за товар
частково.

10.04.2013 р. між сторонами було укладено
угоду про зміну зобов'язань, згідно
якої, сторони дійшли згоди визначити
наступні умови оплати товару, що
постачається покупцеві у
відповідності до договору поставки №
377/12/40 від 07.12.2011 р.: покупець підтверджує
свою заборгованість за згаданим
договором в розмірі 365 813 грн. 03 коп. та
зобов'язується до 15.08.2013 р. остаточно
оплатити вартість товару отриманого у
товарний кредит в сумі 365 813 грн. 03 коп.
та додатково сплатити 12% річних за
користування товарним кредитом за
договором поставки № 377/12/40 від 07.12.2011 р.,
які будуть нараховуватися з 16.11.2012 р.
Сторони домовилися, що на час дії даної
угоди, а саме до 15.08.2013 р. п.п. 7.1; 7.1.1; 7.5
договору поставки № 377/12/40 від 07.12.2011 р.
до покупця застосовуватись не будуть.
Ця угода є невід'ємною частиною
договору поставки № 377/12/40 від 07.12.2011 р.

Відповідач оплатив отриманий від
позивача товар частково, лише в сумі 288
288 грн. 05 коп.

Враховуючи не сплату відповідачем
позивачу вартості отриманого товару у
повному обсязі, позивач звернувся до
суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь
позивача 335 813,03 грн. основного боргу за
отриманий товар, 19 136,74 грн. 20 % річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання та 41 512,01 грн. 12% річних за
користування товарним кредитом було
предметом судового позову у цій справі.

Суд визнав позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі, з урахуванням наступного:

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. (Аналогічна норма
міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу
України.). До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Нормами ст. 712 ЦК України встановлено,
що за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як встановлено судом правовідносини
сторін було врегульовано договором
поставки № 377/12/40 від 07.12.2011 р. та
додатками до нього.

Крім того, 10.04.2013 р. сторони уклали угоду
про зміну зобов'язань, та визначили
умови оплати товару, що постачається
згідно договором поставки № 377/12/40 від
07.12.2011 р. та додатків до нього.

Так, згідно цієї угоди, яка є
невід'ємною частиною договору,
відповідач підтвердив свою
заборгованість за договором в розмірі
365 813 грн. 03 коп. та зобов'язувався до
15.08.2013 р. остаточно оплатити вартість
товару отриманого у товарний кредит в
сумі 365 813 грн. 03 коп. та додатково
сплатити 12% річних за користування
товарним кредитом за договором
поставки № 377/12/40 від 07.12.2011 р., які
будуть нараховуватися з 16.11.2012 р. Також,
сторони домовилися, що на час дії даної
угоди, а саме до 15.08.2013 р. п.п. 7.1; 7.1.1; 7.5
договору поставки № 377/12/40 від 07.12.2011 р.
до покупця застосовуватись не будуть.
Підприємницька діяльність є
діяльністю на власний ризик і сторони
вільні у здійсненні ними своїх
господарських відносин та укладенні
договорів.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем отриманий від позивача
товар, згідно договору поставки та
додатків до нього, у повному обсязі не
сплачений.

Станом на час розгляду справи в суді
залишок заборгованості відповідача
перед позивачем за поставлений товар
склав 335 813 грн. 03 коп. Після подання
позову до суду відповідачем позивачу
ця заборгованість сплачена не була.

Зазначена сума заборгованості
відповідача перед позивачем
підтверджується і актом звірки
взаємних розрахунків, складеним
сторонами на виконання вимог суду та
підписаним з боку обох сторін.

Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України,
статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Факт наявності заборгованості
відповідача перед позивачем в сумі 335
813 грн. 03 коп. підтверджений
матеріалами справи та не заперечується
самим відповідачем.

Відповідачем доказів сплати 335 813 грн. 03
коп. заборгованості за поставлений
товар не надано.

В судовому засіданні керівник
підприємства відповідача підтвердила
наявність спірної заборгованості
перед позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 335 813 грн. 03 коп. основного
боргу документально підтвердженими та
нормативно обґрунтованими.

За таких обставин, враховуючи, що
судове рішення повинно відповідати
загальним засадам справедливості, суд
дійшов до висновку про необхідність
стягнення з відповідача на користь
позивача основного боргу в сумі 335 813
грн. 03 коп.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 7.5 договору поставки сторони
домовились про те, що в разі
невиконання покупцем зобов'язань щодо
оплати отриманого товару за
невиконання зобов'язань, передбачених
п. 3.2 договору, покупець, відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України,
сплачує на користь постачальника 20%
річних, якщо інший розмір річних
відсотків не встановлено відповідним
додатком до договору. Річні
нараховуються на загальну суму
простроченої оплати.

Крім того, згідно угоди про зміну
зобов'язань від 10.04.2013 р., сторони
домовилися, що на час дії даної угоди, а
саме до 15.08.2013 р. п.п. 7.1; 7.1.1; 7.5 договору
поставки № 377/12/40 від 07.12.2011 р.
до покупця застосовуватись не будуть.

Судом перевірено розрахунок суми 20 %
річних, з урахуванням вищевикладених
положень договору та угоди, розрахунок
20% річних є обґрунтованим.

Отже, суд вважає правомірними вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
19 136 грн. 74 коп. 20 % річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання щодо оплати.

Крім того, є правомірними і вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
на користь позивача 41 512 грн. 01 коп. - 12%
річних за користування товарним
кредитом.

Відповідно до ст. 694 Цивільного кодексу
України договором купівлі-продажу може
бути передбачений продаж товару в
кредит з відстроченням або з
розстроченням платежу.

Якщо покупець прострочив оплату
товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати.

Згідно зі ст. 536 цього ж кодексу, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до угоди про зміну
зобов'язань від 10.04.2013 р. відповідач
підтвердив свою заборгованість за
договором та зобов'язувався до 15.08.2013 р.
остаточно оплатити вартість товару
отриманого у товарний кредит та
додатково сплатити 12% річних за
користування товарним кредитом за
договором поставки № 377/12/40 від 07.12.2011 р.,
які будуть нараховуватися з 16.11.2012 р.

На підставі вищевикладеного,
перевіривши, наданий позивачем,
розрахунок 12% річних за користування
товарним кредитом, суд вважає
правомірними вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 12% річних за
користування товарним кредитом в сумі
41 512 грн. 01 коп. за період з 16.11.2012 р. по
26.11.2013 р.

При цьому, суд звертає увагу, що
правова природа 20 % річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання та 12% річних за
користування товарним кредитом різна,
і позивач мав право заявити їх до
стягнення.

Враховуючи вищевикладене, суд
задовольняє вимоги позивача у повному
обсязі.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за позовом покладається
на відповідача.

У задоволенні заяви відповідача щодо
надання відстрочення виконання
судового рішення до 20 липня 2014 року суд
відмовляє з наступних підстав.

Так, у заяві вих. № 11 від 24.02.2014 р.,
відповідач просить про відстрочку
платежу у розмірі 394 461 грн. 78 коп. при
розгляді справи до 20.07.2014 р. на підставі
ст. 121 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Право, передбачене вказаною нормою
кодексу, може бути реалізоване у
будь-який час після набрання рішенням
законної сили і до його фактичного
повного виконання, в межах строку
пред'явлення наказу до виконання.

Отже, вказана норма кодексу надає право
сторонам звернутися до суду із
відповідною заявою, а суду - розглянути
вказану заяву саме на стадії виконання
судового рішення, а не під час розгляду
справи по суті та прийнятті рішення.

При прийнятті рішення у справі, суд має
право відстрочити виконання судового
рішення саме на підставі п. 6 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, а не ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України.

У суду відсутні підстави для
відстрочення виконання судового
рішення.

До того ж, відповідач просить
відстрочити суму платежу 394 461 грн. 78
коп., тоді як позивачем заявлено до
стягнення 396 461 грн. 78 коп. Саме ці
вимоги і задоволені судом.

Таким чином, відповідачем подано
нормативно необґрунтовану заяву.

До того ж, суд враховує, що підставою
для відстрочки виконання рішення
можуть бути конкретні (виключні)
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк. Відстрочка виконання
рішення надається лише в випадках, коли
є достатньо доказів того, що у сторони з
поважних причин немає можливості
виконати рішення у встановлений строк.
Заявляючи про відстрочку відповідач
належним чином не обґрунтував та не
надав жодних доказів в підтвердження
неможливості виконання судового
рішення, у разі задоволення позовних
вимог, після його прийняття судом та
можливості виконання рішення суду, у
разі задоволенні позовних вимог, у
вказаній у заяві строк.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іскра Плюс 2009» (70031,
Запорізька область, Вільнянський
район, село Сергіївка, вул. Миру, буд. 51,
код 36889659, рахунок № 6164 в ПАТ
«Укрсоцбанк», МФО 300023) на користь
Малого приватного підприємства Фірма
«Ерідон» (поштова адреса: 03191, м. Київ,
а/с 50; юридична адреса: 08143, Київська
область, Києво-Святошинський р-н, с.
Княжичі, вул. Леніна, буд. 46, код 19420704,
рахунок № 4230 в філії АТ
«Укрексімбанк» м. Київ, МФО 380333) 335 813
(триста тридцять п'ять тисяч вісімсот
тринадцять) грн. 03 коп. основного боргу
за отриманий товар, 19 136 (дев'ятнадцять
тисяч сто тридцять шість) грн. 74 коп.
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання, 41 512 (сорок одна
тисяча п'ятсот дванадцять) грн. 01 коп.
річних за користування товарним
кредитом та 7 929 (сім тисяч дев'ятсот
двадцять дев'ять) грн. 24 коп. судового
збору. Видати наказ.

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю «Іскра Плюс 2009»
(Запорізька область, Вільнянський
район, село Сергіївка) у задоволенні
заяви про відстрочку.

Суддя
О.І. Немченко

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено і підписано
03.03.2014 р.