ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р.Справа № 922/5379/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Карчевської Д.Л.

розглянувши справу

за позовом Роздольської сільської ради
Первомайського району Харківської
області, с. Роздолля до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Знаксервіс", смт.
Покотилівка про розірвання договору
та стягнення 2 093,10 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Курдюмова Н.О., довіреність
№1 від 06.02.2014 р.,

Олійник Г.І., довіреність №1
від 06.02.2014 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Роздольська сільська рада
Первомайського району Харківської
області, с. Роздолля
(позивач) звернулася до господарського
суду із позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Знаксервіс", смт. Покотилівка
(відповідача), в якій просить суд
розірвати договір постачання №1 від
12.04.2013 р., укладений між позивачем та
відповідачем; зобов'язати відповідача
повернути позивачеві 1 944,00 грн., які
були сплачені позивачем за договором
постачання №1 від 12.04.2013 р. та стягнути з
відповідача на користь позивача 149,10
грн. пені. Позивач також просить суд
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримує у
повному обсязі, просить суд позов
задовольнити. Через канцелярію суду
подав додаткові письмові пояснення вх.
№6058 від 20.02.2014 р., які долучено судом до
матеріалів справи. Свої позовні вимоги
мотивує тим, що між позивачем
(замовником) та відповідачем
(постачальником) був укладений договір
поставки товару №1 від 12.04.2013 р., за
умовами якого відповідач зобов'язався
передати у власність відповідача знаки
дорожні (надалі - товар), а позивач
зобов'язався прийняти товар та
оплатити його на умовах цього договору.
На виконання вимог даного договору
позивачем було перераховано на рахунок
відповідача грошові кошти в розмірі
1 944,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№1 від 12.04.2013 р., але до цього часу
відповідач поставку товару на адресу
позивача не здійснив. Позивач надіслав
на адресу відповідача лист №02-20/398 від
09.07.2013 р. та претензію № 02-20/464 від 20.08.2013
р. з вимогою поставити позивачеві
дорожні знаки в кількості 7 одиниць.
Проте відповідач до цього часу
поставку товару не здійснив, що і стало
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом.

Відповідач про дату, час і місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, в судові
засідання, призначені на 23.01.2014 р., 06.02.2014
р. та 20.02.2014 р., свого повноважного
представника не направив, про причини
неявки суду не повідомив, витребуваних
документів до суду не подав.

Відповідно до статті 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи те, що судом вжито всіх
передбачених законом заходів для
належного повідомлення відповідача
про дату, час та місце розгляду справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, вивчивши
матеріали справи, всебічно та повно
дослідивши надані позивачем докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (замовником) та відповідачем
(постачальником) був укладений договір
поставки товару №1 від 12.04.2013 р., за
умовами якого відповідач зобов'язався
передати у власність відповідача знаки
дорожні (надалі - товар), а позивач
зобов'язався прийняти товар та
оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п.5.1. договору поставка товару
здійснюється на протязі десяти
календарних днів з моменту отримання
відповідачем письмової заявки
позивача при умові досягнення
сторонами згоди по суттєвим умовам
поставки кожної партії (одиниці).

Відповідно до п.6.1 договору позивач
повинен оплатити вартість
поставленого товару шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок відповідача на протязі 30
(тридцяти) календарних днів з моменту
отримання товару та рахунку-фактури.

Представник позивача у судовому
засіданні та у позовній заяві
стверджує, що на виконання вимог даного
договору позивачем було перераховано
на рахунок відповідача грошові кошти в
розмірі 1 944,00 грн., але відповідач до
цього часу поставку товару на адресу
позивача не здійснив, що стало
підставою для звернення до суду з даним
позовом.

Позивач просить суд розірвати договір
постачання № 1 від 12.04.2013 р., зобов'язати
відповідача повернути позивачеві
кошти у сумі 1944,00 грн. та стягнути з
відповідача неустойку в розмірі 149,10
грн.

Розглянувши дані позовні вимоги та
дослідивши надані позивачем на їх
обґрунтування докази, суд дійшов
висновку про те, що доводи і твердження
позивача порушення відповідачем умов
договору постачання товару
спростовуються наявними матеріалами
справи. Даний висновок ґрунтується на
наступному.

У відповідності до ч. 1 статті 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. При цьому кожна суттєва для
справи обставина повинна
підтверджуватися належними і
допустимими доказами.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим подібним
використання, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором, або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Позивач надав до матеріалів справи
копію видаткової накладної №1 від
12.04.2013 р. (а.с. 12), зі змісту якої судом
встановлено, що відповідач передав у
власність позивача товар (дорожні
знаки) на загальну суму 1 944,00 грн., а
позивач цей товар прийняв. Дану
видаткову накладну підписано
уповноваженими представниками сторін
і скріплено їх печатками.

Отже, надана позивачем видаткова
накладна №1 від 12.04.2013 р. (а.с. 12)
підтверджує факт належного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки.

В матеріалах справи міститься також
копія платіжного доручення від 15.04.2013р.
№ 2 на суму 1944,00 грн., у призначенні
платежу якого зазначено: "плата за
знаки дорожні згідно договору № 1 від
12.04.2013 р., накладної № 1 від 12.04.2013р.".

Викладені вище матеріали справи
переконливо доводять факт отримання
позивачем товару за договором
постачання № 1 від 12.04.2013 р. та
спростовують доводи позивача щодо
порушення відповідачем взятих на себе
договірних зобов'язань з поставки
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

З огляду на встановлену судом
відсутність будь-яких порушень умов
договору з боку відповідача, суд
вважає позовну вимогу про стягнення з
відповідача на користь позивача 149,10
грн. безпідставною.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми закону, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги позивача про
зобов'язання ТОВ "Знаксервіс повернути
кошти у сумі 1944,00 грн. та стягнення
неустойки в розмірі 149,10 грн. є
неправомірними та необґрунтованими, у
зв'язку з чим в їх задоволенні слід
відмовити повністю.

Стосовно вимоги позивача про
розірвання договору суд вважає за
необхідне зазначити таке.

В обґрунтування даної позовної вимоги
позивач посилається на приписи статті
611 ЦК України, відповідно до якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання,
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

При цьому позивач стверджує, що
необхідність розірвання договору
обумовлена невиконанням відповідачем
умов договору в частині обов'язку з
поставки товару.

З огляду на встановлену судом
відсутність з боку відповідача жодних
порушень умов договору постачання, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги позивача щодо розірвання
договору постачання є неправомірними
та необґрунтованими.

До того ж, відповідно до п. 7.1. договору
постачання цей договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами та діє до 31.12.2013 р.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 31.12.2013 року.

Таким чином на момент розгляду даної
справи по суті дію договору припинено у
зв'язку із закінченням строку, на який
його було укладено.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43
ГПК України).

Підсумовуючи викладені вище обставини
та норми закону, суд вважає за
необхідне у задоволенні позову
відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судового
збору суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судовий збір при
відмові в позові покладається на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.02.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко