ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2014 р.Справа № 922/267/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Національного наукового
центру "Харківський фізико-технічний
інститут", м. Харків до Державного
підприємства Науково-дослідний
технологічний інститут
приладобудування, м. Харків про
стягнення 20 000,00 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Сошиної О.А. довіреність
№80-90/01-4804 від 31.12.13 р.;

відповідача - Замірця М.В. за
посвідченням №В 0181, Снєжкіна О.Є.
довіреність №319/05-015 від 02.04.12 р.;

третьої особи - Довгого В.Є. довіреність
№25-26/123 від 10.01.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

Національний науковий центр
"Харківський фізико-технічний
інститут" (позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою щодо
стягнення з відповідача - Державного
підприємства Науково-дослідний
технологічний інститут
приладобудування збитків у розмірі 20
000,00 грн., посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань згідно договору №14/13 від
17.06.2013 р. на виконання науково -
дослідної роботи, а саме завищення
вартості робіт, яке встановлене
перевіркою Державної фінансової
інспекції в Харківській області.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги та просив позов
задовольнити.

Присутній представник відповідача
проти позову заперечував, оскільки
вважає посилання позивача на
підзаконний акт, постанову Кабінету
Міністрів України від 20.07.1996 року № 830,
такою, що не може слугувати правовим
підґрунтям в доказовій базі, на якій
можливе стягнення з відповідача 20,0
тис.грн., оскільки частиною третьою
преамбули вищезазначеної постанови
передбачено, що дія цієї постанови не
поширюється на госпрозрахункові
підприємства і організації. 25 квітня 2013
року за №35-00/01-39 позивач звернувся до
відповідача з офертою (пропозицією)
щодо виконання науково - дослідних
робіт, які відповідачем були виконані,
11.02.14 р. відповідач направив позивачу
лист із пропозицією підписати
додаткову угоду з метою врегулювання
спору. За таких обставин, оскільки
відповідач виконав роботи за
договором, просить у задоволенні
позову відмовити.

Присутній представник третьої особи
підтримав позовні вимоги ННЦ
"Харківський фізико - технічний
інститут" та просив позов задовольнити,
оскільки при проведенні перевірки
Державною фінансовою інспекцією було
встановлено, що відповідачем в
порушення умов укладеного між
сторонами договору №14/13, яким
передбачено виконання робіт з 17.06.2013 по
31.12.2013 в два етапи, відповідачем надані
документи про проведені витрати за
період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р., тоді як
договір-№14/13 набирає чинності з 17.06.2013
року. Ревізією встановлені
необґрунтовані витрати бюджетних
коштів на оплату завищеної вартості
робіт за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р. в
загальній сумі 20 000,00 грн., в тому числі
на оплату праці в сумі 5 685,00 грн.,
відрахування на соціальне страхування
- 2 098,00 грн., загальновиробничі витрати -
7 179,00 грн., адміністративні витрати - 1
705,00 грн. та ПДВ - 3 333,00 грн., чим порушено
вимоги п.п. 38, 39, 40 Типового положення
№830.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, пояснення їх повноважних
представників, всебічно та повно
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

17.06.13 р. між позивачем (замовник) і
відповідачем (виконавець) було
укладено договір № 14/13 (далі по тексту -
договір) на виконання
науково-дослідної роботи, згідно п.1.1.
якого виконавець зобов'язувався
провести за завданням замовника
науково-дослідну роботу за темою:
"Дослідження та визначення
конструктивної технологічних рішень
складання детекторних модулів на
основі мікрострипових кремнієвих
сенсорів та гнучких з'єднувальних
кабелів", а замовник зобов'язувався
прийняти та оплатити її.

Пунктом 2.1. визначено, що передбачена
договором робота виконується
виконавцем у повній відповідності з
Технічним завданням (Додаток №1) та
календарним планом (Додаток №2), які є
невід'ємною частиною Договору.

Згідно технічного завдання та
календарного плану науково-дослідної
роботи виконується у два етапи: 1 етап -
з 17.06.13 р. по 15.07.13 р., 2 етап - з 16.07.13 р. по
30.09.13 р. Згідно п.п.3.2.,4.2. договору датою
виконання зобов'язань за Договором у
цілому вважається дата підписання
(затвердження) акту здачі-приймання
роботи.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.846 Цивільного
кодексу України строки виконання
роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.

По завершені роботи за етапом
Виконавець представляє Замовнику Акт
здачі-приймання етапу, а Замовник
зобов'язується в п'ятиденний термін
направити Виконавцю підписаний Акт
здачі-приймання або мотивовану
відмову. Пунктом 3.1. Договору Виконавцю
надано право достроково здати виконану
роботу.

Пунктами 5.1.,5.2. Договору передбачено, що
за виконаний обсяг робіт за даним
Договором згідно з Протоколом
узгодження договірної ціни «Додаток
№3), який є невід'ємною частиною даного
Договору, Замовник перераховує
Виконавцю 40 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 6666,67 грн.
(20 000,00 грн. - за кожний етап). Оплата
виконаної роботи за етапом
здійснюється Замовником за рахунком
Виконавця, пред'явленим з Актом
здачі-приймання етапу в 10-ти денний
термін з моменту підписання Акту
здачі-приймання етапу.

Згідно п.7.1. Договір набирає чинності з
моменту його підписання Сторонами та
діє до 31.12.13 р., але не менше ніж до
повного виконання Сторонами взятих на
себе зобов'язань

Відповідачем роботи за договором (1,2
етапи) було виконано в повному обсязі,
що підтверджується актами
здачі-приймання від 26.06.13 р. №1, від 23.09.13
р. № 2, які підписані між сторонами.
Оплату позивачем на виконання умов
договору проведено в повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 02.07.13 р. №82, від 27.09.13 р.
№133.

Під час проведення Державною
фінансовою інспекцією України (далі по
тексту - третя особа) ревізії
фінансово-господарської діяльності
Національного наукового центру
"Харківський фізико - технічний
інститут" за період з 16.10.13 р. по 06.11.13 р.
та з 02.12.13 р. по 19.12.13 р. та при проведенні
зустрічної перевірки Державного
підприємства "Науково - дослідний
технологічний інститут
приладобудування" інспекторами
перевіряючого органу встановлено, що
відповідачем завищено вартість
виконаних робіт по договору №14/13 від
17.06.2013 р. на суму 20 000,00 гривень у зв'язку
з тим, що витрати на виконання
відповідачем 1-го етапу проведено у
період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р., тобто до
набрання чинності договору (з 17.06.2013 р.).
Таким чином, третьою особою
встановлено, що відповідачем завищено
вартість науково - дослідних робіт, що
виконувалися за 1-м етапом на загальну
суму 20000,000 грн., чим порушено ст. 631 ЦК
України, п.38, 39, 40 Типового положення, ст.
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні". Вказані обставини
відображено уповноваженими особами
Державної фінансової інспекції
України в Акті ревізії від 25.12.2013
№032-11/77.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок Відповідача відшкодувати
Позивачу шкоду завдану завищенням
вартості робіт, що виконувались ним
згідно договору №14/13 від 17.06.2013 року.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
повністю, всесторонньо, за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що позовні вимоги Позивача не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Стаття 3 Цивільного кодексу України (ч. 2
та 3), закріплює, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК
України).

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627 ЦК
України).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу
України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
Ціна (тариф) є формою грошового
визначення вартості продукції (робіт,
послуг), яку реалізують суб'єкти
господарювання. Ціна є істотною умовою
господарського договору. Ціна
зазначається в договорі у гривнях. Ціни
у зовнішньоекономічних договорах
(контрактах) можуть визначатися в
іноземній валюті за згодою сторін.
Суб'єкти господарювання можуть
використовувати у господарській
діяльності вільні ціни, державні
фіксовані ціни та регульовані ціни -
граничні рівні цін або граничні
відхилення від державних фіксованих
цін (ст. 189 Господарського кодексу
України (надалі - ГК України)).

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на ст. 1212 Цивільного
кодексу України, згідно якої особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Між тим, позивачем не доведено, того, що
відповідач безпідставно набув грошові
кошти у розмірі 20 000,00 грн.. Зокрема, чи є
поведінка відповідача протиправною, з
урахуванням того, що ціна робіт
погоджена сторонами у договорі, а акти
приймання-передачі робіт підписані
сторонами без зауважень та інше.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач надав до суду лист - оферту
(пропозиція) позивача Науково -
дослідний комплекс "Прискорювач" в
якому позивач просить виконати роботи,
які були відповідачем були виконані.

Відповідно ч.2 ст. 642 Цивільного кодексу
України, якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Таким чином, направлення позивачем
оферти на виконання певної дії можна
вважати укладенням договору з часу
виконання науково - дослідних робіт,
тобто отримання відповідачем грошових
коштів в оплату вартості робіт до дати
укладення договору підтверджено
документально.

Зазначеної правової позиції
дотримується і Вищій господарський суд
України у Постанові від 17 серпня 2011
року за справою 5023/574/11 та Харківській
Апеляційний господарський суд у
Постанові від 15 листопада 2010 року у
справі 38/182-10.

Суд вважає за необхідне зазначити
проте, що зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом. Зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином (ст.ст. 588 та 599 ЦК
України). У даному випадку були
підписані акти приймання виконаних
підрядних робіт, як вже зазначалось,
без зауважень Позивачем та
Відповідачем.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Враховуючи вищенаведене, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог позивача
про стягнення з відповідача 20 000,00 грн.,
а отже позовні вимоги є безпідставними
та необґрунтованими, відповідно до
цього суд вважає в задоволенні позову
відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, оскільки суд прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову,
судові витрати у даній справі
покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 526, 628, 629 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 189, 190, 191
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 20.02.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний