РІШЕННЯ

"13" лютого 2014 р.Справа № 921/884/13-г/10

Судова колегія Господарського суду
Тернопільської області у складі:

Головуючого судді Півторака М.Є. ,
судді Бурди Н.М. , судді Гевка В.Л.

за участю секретаря судового засідання
Клим Т.П.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Тернопільського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері, м. Тернопіль, вул. Новий
світ, 41, а/с 7 в інтересах держави в особі
Державного агентства резерву України в
особі Комунальної установи
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання", м.
Тернопіль, вул. Крушельницької, 18/305

до відповідача: Тернопільської міської
комунальної лікарні №3, м. Тернопіль,
вул. Волинська, 40

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача 1: Департамент охорони
здоров'я Тернопільської обласної
державної адміністрації, м. Тернопіль,
вул. Грушевського, 8

третя особа , яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача 2 : Державна
фінансова інспекція в Тернопільській
області , м. Тернопіль вул. Грушевського

про стягнення боргу в сумі 6 737,38
грн.

за участю представників:

позивача: Ткач О.Є. - представника
Комунальної установи Тернопільської
обласної ради "База спеціального
медичного постачання", довіреність
№36/б від 19.03.2013р.; Зот А.М. - директора;

відповідача: Николишин Г.П. -
представника; довіреність №860 від
25.09.2013р.; Лазарчук Ю.В.- головного лікаря
міської комунальної лікарні,
посвідчення №249.

третьої особи 1: не прибув;

третьої особи 2: Креховець В.І. -
заступника начальника відділу
Державної фінансової інспекції,
посвідчення № 44 від 12.03.2012 року ;

Прокуратури: Невлад А.В.- прокурора
Тернопільської прокуратури з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері,
посвідчення № 015298 від 28.01.2014 р.

В судовому засіданні учасникам
судового процесу роз'яснено
процесуальні права та обов'язки,
передбачені статтями 20, 22, 29, 81-1 ГПК
України.

Технічна фіксація судового
процесу не здійснювалась за
відсутності відповідного клопотання.

Суть справи:

Тернопільський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері звернувся до
господарського суду Тернопільської
області з позовом в інтересах держави в
особі Державного агентства резерву
України, позивач - Комунальна установа
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання" м.
Тернопіль, про стягнення із
Тернопільської міської комунальної
лікарні №3, м. Тернопіль 6 737,38 грн. боргу
за передані матеріальні цінності
мобілізаційного резерву.

В обґрунтування заявлених
вимог позивач надав накладні на
передачу матеріальних цінностей
Тернопільській міській комунальній
лікарні №3; довіреності на отримання
матеріальних цінностей; Вимогу про
сплату заборгованості; інші документи,
які знаходяться в матеріалах справи і
стверджує, що відповідач не оплатив
отримані з мобілізаційного резерву
матеріальні цінності - медикаменти, які
мають максимальний термін придатності.

Посилається на приписи
статей 509,526,530,659 ЦК України та п. 6 ч. 1 ст.
268 ЦК України.

Ухвалою господарського
суду Тернопільської області від
30.08.2013р. порушено провадження у справі
та призначено її до розгляду в судовому
засіданні о 10 год. 00 хв. на 27.09.2013 р.

Відповідач у запереченнях на
позов за №841 від 20.09.2013р. проти
задоволення позовних вимог заперечує,
вважає їх безпідставними, вказує на те,
що відповідно до ст. 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, а вимогу про
повернення коштів надіслано лікарні не
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного матеріального резерву,а як
слідує з позовної заяви позивачем по
справі зазначено КУ Тернопільської
обласної ради "База спеціального
медичного постачання".

Окрім того, вказує, що оскільки,
матеріальні цінності Тернопільській
міській комунальній лікарні №3
передавалися в 2000 році застосування до
вказаних правовідносин Цивільного
кодексу в редакції від 30.06.2004р. є
неправомірним, призводить до порушення
вимог Конституції України.

26 вересня 2013року до господарського
суду поступило клопотання №861 від
26.09.2013 від Тернопільської міської
комунальної лікарні №3, м. Тернопіль
про залучення третьої особи до участі у
справі, а саме:Департамент охорони
здоров'я Тернопільської ОДА, в зв'язку з
тим, що матеріальні цінності
мобілізаційного характеру
відпускалися згідно з рознарядками
Управління охорони здоров'я
Тернопільської ОДА обласною базою
спеціального медичного постачання за
період з 15 листопада по 20 листопада 2000р.

Ухвалою господарського суду від 27
вересня 2013 року залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Департамент охорони здоров'я
Тернопільської облдержадміністрації,
м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8.

30 вересня 2013 року до господарського
суду поступила заява Державного
агентства резерву України, м. Київ про
те, що станом на 24.09.2013р. на адресу
агентства документів по справі
№921/884/13-г/10 не надходило, що
унеможливлює належне опрацювання
документів та прийняття рішення в
порядку передбаченому чинним
законодавством України, а також
повідомляє, що зважаючи на значну
кількість судових засідань у
господарських судах, в яких приймають
представники Держрезерву України,
відсутність бюджетного
фінансування,забезпечити участь
повноважного представника у
засіданнях неможливо.

Третя особа: Департамент охорони
здоров'я Тернопільської
облдержадміністрації, м. Тернопіль
письмових пояснень щодо позовних вимог
про стягнення боргу суду не надав.

В порядку ст. 77 ГПК України розгляд
справи відкладався до 09 год. 45 хв. 25
жовтня 2013 року; в судовому засіданні
оголошувалася перерва до 15 год. 30 хв. 11
листопада 2013 року та 09 год. 40 хв. 28
листопада 2013 року.

Прокурор в судовому
засіданні підтримав заявлені вимоги в
сумі 6 737,38 грн..

Розпорядженням голови
господарського суду Тернопільської
області від 28 листопада 2013 року
призначено судову колегію для розгляду
справи № 921/884/13-г/10 у складі суддів :
Півторака М.Є.- головуючого судді ;
суддів Бурди Н.М., Гевка В.Л.

Ухвалою від 28 листопада 2013 року
судової колегії розгляд справи
призначено о 10 годині 15 хвилин 24 січня
2014 року.

У судовому засіданні 24.01.2014 року
судова колегія заслухала пояснення
представника позивача, висновок
прокурора, заперечення представника
відповідача.

У відповідності до статті 77 ГПК України
в судовому засіданні оголошувалася
перерва до 15 годин 40 хвилин 27 січня 2014
року та 09 год. 55 хвилин 28.01.2014 року.

Згідно клопотання сторін ухвалою
господарського суду від 28 січня 2014 року
продовжено строк вирішення спору на 15
днів .

Ухвалою господарського суду від 28
січня 2014 року згідно клопотання
Тернопільської міської комунальної
лікарні № 3 м. Тернопіль залучено до
участі у справі в якості третьої особи ,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Державну фінансову інспекцію в
Тернопільській області м. Тернопіль , а
розгляд справи відкладено до 11 год. 30
хвилин 07 лютого 2014 року та до 15 годин 13
лютого 2014 року .

Представник Державної фінансової
інспекції у судове засідання 13.02.2014
року прибув та надав суду пояснення
щодо заявлених позовних вимог і вважає
позовні вимоги безпідставними та
такими , що не підлягають до
задоволення .

У відповідності до ст. 85 ГПК
України в судовому засіданні 13.02.2014
року було проголошено вступну та
резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши висновок прокурора,
пояснення представника позивача та
заперечення відповідача, оцінивши
представлені докази в їх сукупності
господарський суд встановив, що
позовні вимоги слід задоволити з
наступних підстав:

Згідно ст.121 Конституції України та ст. 2
ГПК України прокуратура забезпечує
представництво інтересів громадян або
держави в суді із зазначенням органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Підставою представництва інтересів
держави в судах, згідно із ст. 36 -1 Закону
України «Про прокуратуру» є наявність
порушень або загрози порушень
економічних, політичних та інших
державних інтересів, внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчинюються між ними або з державою.

Статтею 20 Господарського Кодексу
України встановлено, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Зазначена стаття визначила
шляхи захисту прав та законних
інтересів зазначених суб'єктів.

Стаття 16 Цивільного Кодексу
України визначає, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу та
визначає способи захисту цивільних
прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом
(частина друга п. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до Статуту,
затвердженого розпорядженням голови
Тернопільської обласної ради від
29.02.2008р. №43, КУ ТОР "База спеціального
медичного постачання" є
правонаступником обласної бази
спеціального медичного постачання
управління охорони здоров'я
Тернопільської ОДА (п. 1.1).

У безпосередній
підпорядкованості бази перебувають
медичні склади з довгострокового
зберігання матеріальних цінностей 2-ої
групи (п. 1.7.). Відповідно до п. 2 Статуту,
основною метою діяльності і завданням
бази спецмедпостачання є робота з
мобілізаційним резервом.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
ст. 202 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено,
що Комунальна установа Тернопільської
обласної ради "База спеціального
медичного постачання", м. Тернопіль , на
виконання рознарядки Управління
охорони здоров'я Тернопільської
облдержадміністрації за період з 15
листопада по 20 листопада 2000 року
відпустила Тернопільській міській
комунальній лікарні медичні препарати
та інші матеріальні цінності :

-по накладній № 46 від 15.11.2000 року на суму
2150.00 грн. ;

-по накладній № 60 від 15.11.2000 року на суму
556,50 грн. ;

-по накладній № 57 від 20.11.2000 року на суму
4030,88 грн.

Всього відпущено медичних
препаратів та інших матеріальних
цінностей на суму 6737,38 грн.

Надані позивачем накладні № 46 , №
60, № 57 містять назви юридичних осіб (
база спецмедпостачання та
Тернопільська міська лікарня № 3 ) ;
назви документа ( накладна ) ; дату
складання ; зміст господарської
операції та її вимірники ; підписи осіб
, тобто підтверджують факт оотримання
відповідачем товару на суму 6737,38 грн.

Факт отримання матеріальних
цінностей мобілізаційного резерву
підтверджується підписами
уповноваженого представника
(Перекіпчик С.С.) Тернопільської
міської комунальної лікарні №3 у
відповідній графі про отримання
вищевказаних накладних та яка діяла на
підставі довіреностей, зокрема: серії
ЯГК №377603 від 15.11.2000р.; №377605 від 15.11.2000р.;
№377609 від 17.11.2000р.

Тернопільська міська комунальна
лікарня №3 не заперечує факт одержання
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву, але вказує на
те, що вони відпускалися зберігачем
відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України
"Про державний матеріальний резерв" як
гуманітарна допомога та поверненню не
підлягає.

В наданих позивачем накладних № 46 , № 60,
№ 57 не вказується про те , що
матеріальні цінності ( медпрепарати )
передавалися Тернопільській міській
лікарні № 3 як гуманітарна допомога чи
безоплатно .

20 червня 2013 р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою №3 про сплату
заборгованості за отримані медичні
препарати та інші матеріальні цінності
в сумі 6 737,38 грн., яка залишена останнім
без задоволення .

В матеріалах справи знаходиться Акт
про наслідки зустрічної перевірки ,
складеного 05 вересня 2002 року
контролером-ревізором КРУ в
Тернопільській області Герасимів М.В. і
в якому вказано, що станом на вересень
2002 року по бухгалтерському обліку бази
СМП рахується дебіторська
заборгованість лікарні № 3 на суму 6737,38
грн. ; в лікарні № 3 кредиторська
заборгованість на цю суму відсутня.
Матеріальні цінності по накладних №№
46,57,60 повністю оприбутковані по даних
бухгалтерського обліку лікарні № 3 як
спонсорська допомога; згідно пояснення
головного лікаря та головного
бухгалтера цінності по вищевказаних
накладних отримані лікарнею як
спонсорська допомога, тому проводити
по бухгалтерському обліку як
кредиторську заборгованість в сумі
6737,38 грн. по розрахунках з базою
спецмедпостач відмовляються .

Представник відповідача у судовому
засіданні 13.02.2014 року пояснив , що
одержані матеріальні цінності
рахувалися у лікарні № 3 як
спонсорська допомога і кредиторська
заборгованість перед Базою
спеціального медичного постачання на
суму 6737,38 грн. не рахується .

Пунктом 2 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
№ 99 від 16.05.1996 р. та зареєстрованої в
Міністерстві Юстиції України 12.06.1996 р.
за № 293/1318 (далі - Інструкція),
встановлено, що сировина, матеріали,
паливо, запчастини, інвентар, худоба,
насіння, добрива, інструмент, товари,
основні засоби та інші товарно -
матеріальні цінності відпускаються
покупцям або передаються безоплатно
тільки за довіреністю одержувачів. Про
використання довіреності або
повернення невикористаної довіреності
у журналі реєстрації довіреностей
робиться відмітка про номери
документів (накладних, актів тощо) на
одержані цінності або про дату
повернення довіреності. Повернуті
невикористані довіреності гасяться
надписом " невикористана " і
зберігаються протягом строку,
встановленого для зберігання
первинних документів (п. 10 Інструкції).

У відповідності п 13 даної Інструкції
після закінчення відпуску цінностей
служби, що здійснювали їх відпуск,
здають довіреність разом з документами
на відпуск цінностей працівникам, на
яких покладено обов'язки з ведення
бухгалтерського обліку.

Довіреність на одержання цінностей є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Без довіреності не може бути
створено (виписано, підписано) інший
первинний документ-накладну-вимогу,
товарно-транспортну накладну, який є
дозволом для здійснення господарської
операції з відпуску цінностей, і
відповідно до статті 9 Закону України "
Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " підставою для її
бухгалтерського обліку.

Згідно п. 12 Інструкції забороняється
відпускати цінності в разі подання
довіреності, виданої з порушенням
встановленого порядку заповнення або
з незаповненими реквізитами та у
випадку закінчення строку дії
довіреності.

Комунальна установа Тернопільської
обласної ради " База спеціального
медичного постачання " м. Тернопіль в
обґрунтування заявлених позовних
вимог надала суду Довіреності на
отримання матеріальних цінностей
серії ЯГК №377603 від 15.11.2000р.; №377605 від
15.11. 2000 р.; №377609 від 17.11.2000р., виписаних на
уповноваженого представника -
Перекіпчик С.С., якій були передані
товарно - матеріальні цінності .

За приписами ч. 1,2 статті 205 Цивільного
кодексу України правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі,
сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом; правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Договір між сторонами у
формі єдиного документу не укладався,
проте суд вважає, що цивільні права та
обов'язки сторін виникли в порядку ч. 1
статті 11 ЦК України, ч. 1 статті 181
Господарського кодексу України з дій
юридичних осіб, які в силу загальних
начал і змісту цивільного
законодавства породжують взаємні
права та обов'язки.

Статтею 526 ЦК України
визначено, що зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. З наведеною
правовою нормою кореспондуються і
положення ч.1 ст. 193 ГК України.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До вимог господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
врахуванням особливостей,
передбачених господарським кодексом
України.

У відповідності до ст. 509
Цивільного Кодексу України, ст. 173
Господарського кодексу України, в силу
господарського зобов'язання, яке
виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання, один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Беручи до уваги доводи позивача
та оцінені докази, суд дійшов висновку
про те, що, між Комунальною установою
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання", м.
Тернопіль та відповідачем
Тернопільською міською комунальною
лікарнею №3 виникли зобов'язання з
договору поставки, згідно якого, в силу
ст. 712 ЦК України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму,
що підтверджується документами, копії
яких знаходяться у матеріалах справи.

Згідно пункту 2 вказаної статті
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзподільних
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Отже, відповідач у справі
Тернопільська міська комунальна
лікарня № 3, м. Тернопіль зобов'язана
була оплатити отримані медикаменти
після прийняття товаророзподільних
документів (накладних) на медпрепарати.
Медичні препарати приймалися
відповідачем з 15 листопада 2000 року по 20
листопада 2000 року.

В Інформаційному листі № 494-2012-р
від 17.07.2012 року "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України справ окремих норм
матеріального права "Вищий
господарський суд України щодо частини
першої статті 692 ЦК України щодо
визначення строку виконання боржником
грошового зобов'язання, яке виникло на
підставі договору купівлі-продажу (у
співвідношенні з частиною другою
статті 530 ЦК України) зазначив: якщо
інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін (виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується ( постанова Вищого
господарського суду України від 28.02.2012
року № 5002-8/481-2011).

При цьому підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних зобов'язань, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України (постанова
Вищого господарського суду України від
21.04.2011 року № 9/252-10).

Щодо посилання відповідачем на
момент введення в дію норми п. 6 ч. 1 ст. 268
ЦК України та ст. 58 Конституції України
суд зазначає, що згідно статті 83 ЦК УРСР
(в редакції від 18.07.1963 р.) чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
позовна давність не поширюється,
зокрема, на вимоги державних
організацій про повернення державного
майна із незаконного володіння
колгоспів та інших кооперативних і
громадських організацій або громадян;
у випадках, встановлених
законодавством, і на інші вимоги.

На час прийняття відповідачем -
Тернопільською міською комунальною
лікарнею № 3 м. Тернопіль матеріальних
цінностей державного резерву
відносини держави із зберігачами
державного резерву регулювались
Положенням про державний матеріальний
резерв, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України (далі КМУ)
від 27.05.1992р. №280-05 (далі - Положенням).

Пунктом 49 Положення визначено, що
на майнові вимоги Держкомрезерву
України та його підприємств про
повернення їм заборгованості, яка
виникла із операцій з матеріальними
цінностями держрезерву ( поставка,
зберігання, відпуск, переміщення,
перевезення всіма видами транспорту)
загальні та скорочені строки
пред'явлення претензій та позовної
давності не поширюються.

Указом Президента України "Про
заходи щодо поліпшення роботи з
мобілізаційної підготовки народного
господарства України" від 14.11.1995р. №1039/95
встановлено, що підприємства, установи,
організації всіх форм власності в разі
зміни форми власності, власника,
організаційної форми підприємницької
діяльності чи підпорядкованості
виконують раніше визначені їм
мобілізаційні завдання, у тому числі
щодо створення та збереження
мобілізаційних потужностей, а також
спеціальних формувань та
мобілізаційних резервів, матеріальних
і продовольчих ресурсів, страхового
фонду документації.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності ЦК України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 268 ЦК України,
позовна давність не поширюється на
вимогу центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державного матеріального
резерву, стосовно виконання
зобов'язань, що випливають із Закону
України "Про державний матеріальний
резерв".

Отже, Тернопільська міська комунальна
лікарня № 3 м. Тернопіль несе повну
матеріальну відповідальність по
зобов'язанням перед держкомрезервом
незалежно від строків позовної
давності, визначених цивільним
законодавством.

Такої ж правової позиції дотримується
Верховний суд України у своїй
постанові від 19.08.2008 року у справі за
позовом Державного комітету України з
державного матеріального резерву до
відкритого акціонерного товариства
"Елегал" про повернення матеріальних
цінностей та стягнення штрафних
санкцій.

Відповідно до ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази
за своїми внутрішнім переконання, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили (ст.
43 ГПК України).

За таких обставин, позовні
вимоги позивача про стягнення з
Тернопільської міської комунальної
лікарні №3, м. Тернопіль 6 737,38 грн.
заборгованості за передані
матеріальні цінності мобілізаційного
резерву, суд визнає обґрунтованими ,
підтвердженими документально, такими,
що підлягають до задоволення.

Судовий збір, у відповідності до
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покласти на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись
ст. ст. 42-47, 22, 29, 32, 34, 36, 44, 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України 11,16, 205, 509, 526, 692 ЦК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Тернопільської міської
комунальної лікарні №3, м. Тернопіль,
вул. Волинська, 40, ідентифікаційний код
02001334 на користь Комунальної установи
Тернопільської обласної ради "База
медичного постачання", м. Тернопіль,
вул. Крушельницької, 18/305,
ідентифікаційний код 00182113 боргу в сумі
6 737,38 грн. за передані цінності
мобілізаційного резерву. Видати наказ.

3.Стягнути з Тернопільської міської
комунальної лікарні №3, м. Тернопіль,
вул. Волинська, 40, ідентифікаційний код
02001334 - 1 720 грн. 50 коп. - судового збору в
доход Державного бюджету України
(одержувач УДКСУ м. Тернопіль 22030001, р/р
3002 у ГУДКСУ у Тернопільській
області, МФО 838012, код ЄДРПОУ одержувача
37977726, код ЄДРПОУ суду 03500022, код
класифікації доходу 22030001).

4.Рішення набуває законної сили в
десятиденний строк з дня його
підписання.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони мають право
подати апеляційну скаргу, а прокурор -
апеляційне подання, протягом десяти
днів з дня підписання рішення, через
місцевий господарський суд.

5. Повний текст рішення складено та
підписано 14 лютого 2014 р.

Головуючий суддя
М.Є. Півторак

Суддя
Н.М. Бурда

Суддя
В.Л. Гевко