ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Справа № 914/3237/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Данилевський О.М.

від відповідача: не з'явився

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013р.

у справі № 914/3237/13 Господарського суду
Львівської області

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
"Моршинтеплоенерго"

про стягнення 436 502,56 грн.
заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
Господарського суду Львівської
області з позовом до Комунального
підприємства "Моршинтеплоенерго" про
стягнення суми заборгованості за
отриманий природний газ, в тому числі:
366997,99грн. основного боргу, 49080,70грн.
пені, 19068,48грн.- 3% річних, 1355,40грн.
інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 01.10. 2013р.
(суддя Гутьєва В.В.), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013р. (судді:
Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М., Якімець Г.Г.),
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з Комунального підприємства
"Моршинтеплоенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 366997,99грн. - основного
боргу, 19068,48грн. - 3 % річних, 1355,40грн. -
втрат від інфляції, 34356,49грн. - пені,
Відповідно розподілений судовий збір.
В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з прийнятими
у справі рішенням та постановою,
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати в частині зменшення розміру
заявленої до стягнення пені на 14724,21грн.
та прийняти нове рішення про стягнення
вказаної суми пені з відповідача на
користь позивача.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено:

30.09.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" (постачальник)
та Комунальним підприємством
"Моршинтеплоенерго" (покупець) укладено
договір № ТЕ 72 Б купівлі-продажу
природного газу з додатками, за умовами
якого постачальник зобов'язався
поставити покупцеві імпортований
природний газ, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити природний газ за
встановленими цінами та у визначений
строк. Період поставки газу - з
01.10.2011року по 31.12.2012року.

Відповідно до п. 4.1 договору № ТЕ 72 Б від
30.09.2011р. розрахунки за поставлений газ
проводяться шляхом поетапної оплати
протягом місяця поставки, а остаточний
розрахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюється не пізніше
двадцятого числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.3.1 договору № ТЕ 72 Б
від 30.09.2011р. у разі порушення покупцем
строків оплати, передбачених розділом 4
договору, покупець зобов'язується
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу. Строк позовної
давності щодо стягнення неустойки за
погодженням сторін договору становить
п'ять років.

На виконання умов договору у
визначений період відповідно до актів
приймання - передачі постачальником
передано відповідачеві природний газ
на загальну суму 8248324,27грн., за який
останній розрахувався частково, в
результаті чого виник борг у розмірі
366997, 99грн.

14.11.2012 року в порядку ст.ст. 512-519
Цивільного кодексу України між
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" (Первісним кредитором) та
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (Новим кредитором)
укладено договір № 14/7041/12 про
відступлення права вимоги, відповідно
до умов якого Первісний кредитор
передає, а Новий кредитор приймає на
себе право вимоги до боржника
Первісного кредитора КП
"Моршинтеплоенерго" за договором №ТЕ 72
Б на постачання природного газу від
30.09.2011 року на суму 454706,24грн. (п.1.1
договору про відступлення права
вимоги). Крім передачі права вимоги
оплати спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п. 1.1
Договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних витрат
та відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за договором (п. 1.2
договору про відступлення права
вимоги). Первісним кредитором новому
кредитору передані всі необхідні
документи. Первісний кредитор
повідомив відповідача про
відступлення права вимоги.

У зв'язку з порушенням відповідачем
свого зобов'язання за договором №ТЕ 72 Б
від 30.09.2011р. щодо оплати отриманого
природного газу, позивачем нараховано
пеню в розмірі 49080,70грн. 19068,48грн.- 3%
річних, 1355,40грн. інфляційних втрат.
Розрахунки вказаних сум перевірено
судами попередніх інстанцій та визнані
правильними.

За приписами статті 193 Господарського
кодексу України, статей 526, 629
Цивільного Кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором правові наслідки, зокрема
сплата неустойки - штрафу, пені, які
обчислюється відповідно до ст.549 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу; якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України також визначено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Господарські суди, дослідивши
наявність підстав, передбачених ст. 233
Господарського кодексу України, ст. 551
Цивільного кодексу України для
зменшення розміру штрафних санкцій,
правомірно зменшили заявлену до
стягнення суму пені до 34356,49грн., з чим
погоджується і суд касаційної
інстанції.

З урахуванням наведених норм
законодавства та встановлених
обставин щодо порушення відповідачем
свого зобов'язання за договором щодо
оплати за отриманий природний газ,
господарські суди попередніх
інстанцій правомірно задовольнили
позов в частині стягнення
вищезазначених сум основного боргу,
пені, інфляційних втрат та 3% річних.

З огляду на викладене, касаційна
інстанція, перевіривши відповідно до
частини 2 статті 111-5 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскаржених
рішенні та постанові, дійшла висновку
про відсутність підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, ст. 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013р. у
справі №914/3237/13 - без змін.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.