ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Справа № 910/14019/13
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді Швеця В.О.
(доповідач),суддівКравчука Г.А., Рогач
Л.І.,розглянувши касаційну
скаргуПриватного підприємства "Перун 06
Інвест Груп" на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
25.11.13у справі№ 910/14019/13 Господарського
суду міста Києва за позовомПриватного
підприємства "Перун 06 Інвест Груп"
доПриватного акціонерного товариства
"Алеко-Сервіс" простягнення 80 808 грн.

Згідно з розпорядженням Вищого
господарського суду України № 03-05/181
від 12 лютого 2014 року для розгляду
касаційної скарги у цій справі
сформовано колегію суддів у складі:
Швеця В.О. (головуючого), Кравчука Г.А.,
Рогач Л.І.

за участю представників сторін від:

позивача: Липський М.І. (дов. від 19.07.13),

відповідача: Уперенко А.О. (дов. від
05.11.13).

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Перун 06 Інвест
Груп" звернулося з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"Алеко-Сервіс" про стягнення 80 808 грн.
заборгованості. Позовні вимоги
обґрунтовані порушенням відповідачем
умов договору про надання охоронних
послуг № 12-155 від 15.12.12 в частині оплати
послуг з охорони об'єкту за період з
травня до червня 2013 року. При цьому
позивач посилався на приписи статей 525,
526, 530 Цивільного кодексу України,
статті 193 Господарського кодексу
України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.09.13, ухваленим суддею
Удаловою О.Г., у позові відмовлено.
Вмотивовуючи оскаржуване рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку про недоведеність
матеріалами справи порушення
відповідачем зобов'язань зі сплати
наданих позивачем послуг з охорони
об'єктів за укладеним договором.
Водночас відмовляючи у позові,
місцевий суд виходив з обставин
неналежного виконання позивачем
зобов'язань за договором у спірний
період, у зв'язку із чим у відповідача
виникло право на нарахування штрафу з
несплатою за надані послуги. При цьому
суд керувався приписами статей 526, 549, 610,
611, 901, 907 Цивільного кодексу України,
статей 193, 231 Господарського кодексу
України.

Київський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі:
Алданової С.О. - головуючого, Дикунської
С.Я., Шевченка Е.О., постановою від 25.11.13
перевірене рішення місцевого
господарського суду залишив без змін з
тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Приватне підприємство
"Перун 06 Інвест Груп" звернулося з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить рішення і постанову у справі
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги, скаржник зазначає про
недоведеність обставин щодо
неналежного надання позивачем
охоронних послуг за договором. Також
скаржник вказує на відсутність
правового обґрунтування в частині
відхилення проекту додаткової угоди №
2 від 07.06.13 та неповне з'ясування судами
обставин щодо отримання позивачем
вимог відповідача про сплату штрафу.
При цьому посилається на порушення
судами приписів статей 47, 41, 43
Господарського процесуального кодексу
України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що 15.12.12 між
Приватним підприємством "Перун 06
Інвест Групп" (охороною) та Приватним
акціонерним товариством "Алеко-Сервіс"
(замовником) укладено договір № 12-155,
відповідно до пункту 1.1. якого замовник
доручає, а охорона бере на себе
зобов'язання забезпечити схоронність
приміщень та майна замовника на
об'єктах, вказаних у дислокації
(додаток № 1) до договору (надалі -
об'єкт). Згідно з пунктами 3.1., 3.2., 3.3.
договору охорона зобов'язана приймати
об'єкт (знімати з-під охорони) згідно з
додатком 2 до договору. Забезпечувати
охорону товарно-матеріальних
цінностей та майна замовника,
прийнятих під охорону, від розкрадання
та не допускати проникнення сторонніх
осіб на об'єкт, що охороняється.
Здійснювати на об'єкті перепускний
режим відповідно до внутрішнього
Положення про пропускний режим,
контролювати ввезення та вивезення
(внесення та винесення), переміщення
товарно-матеріальних цінностей на
територію, по території та з території
об'єкта за перепустками встановленої
форми та відповідними документами
(накладна, службова записка),
контролювати виїзд (заїзд) з
охоронюваної (на охоронювану)
території службових транспортних
засобів, автотранспортних засобів
покупців, відвідувачів, перевізників,
не допускати на об'єкт осіб та
автотранспортні засоби, що не мають
відповідних повноважень та прав
перебування на території об'єкта.
Відповідно до пункту 4.6. договору,
замовник зобов'язаний повідомляти
охорону про всі недоліки та порушення в
роботі охоронників для прийняття
необхідних заходів. Пунктом 5.1.
договору передбачено повну
матеріальну відповідальність охорони
за збитки, спричинені внаслідок
неналежного виконання нею своїх
обов'язків. Згідно пункту 5.7. договору,
за порушення зобов'язань, що
встановлені розділом 3 цього договору
та додатком 2 "Інструкцією по несенню
служби на постах", охорона сплачує
замовнику штраф в розмірі до 100 %
місячної вартості наданих послуг
протягом 5 календарних днів з моменту
отримання відповідної вимоги
замовника. Якщо охорона не сплатила
штраф у визначені в цьому пункті
терміни, замовник має право самостійно
відрахувати суму несплаченого штрафу
при розрахунку за надані послуги, про
що робить відмітку в акті
приймання-передачі наданих послуг. Дія
даного пункту не розповсюджується на
періоди, по яких сторонами вже
підписано акти приймання-передачі
наданих послуг. Відповідно до пункту 7.1.
договору (в редакції додаткової угоди
№ 1 до договору від 27.02.13.), оплата послуг
по договору щомісячно складатиме 65 520
грн. за один місяць. Відповідно до
пунктів 7.2., 7.3. договору, оплата
замовником вартості охоронних послуг
здійснюється до 10-го числа місяця, що
слідує за звітним на підставі
підписаного акту приймання-передачі
наданих послуг та наданого
рахунка-фактури. Акт
приймання-передачі наданих послуг
складається щомісяця та
затверджується представниками сторін.
Замовник зобов'язаний підписати акт
приймання-передачі наданих послуг
відповідно до даного договору не
пізніше 5 (п'яти) робочих днів з моменту
отримання акту від охорони. При
наявності претензій до охорони
замовник зобов'язаний в 5-денний термін
в письмовій формі заявити про них
охороні. При відсутності обґрунтованих
і належним чином підтверджених
претензій не підписання акту
приймання-передачі наданих послуг
замовником не підтверджує факт
ненадання послуг охорони за звітний
період. В цьому разі послуги охорони
вважаються такими, що надані
відповідно до умов договору. Пунктом 8.3.
договору встановлено, що в
односторонньому порядку договір може
бути розірвано при невиконанні однією
зі сторін умов договору.
Сторона-ініціатор розірвання договору
інформує у письмовій формі про це іншу
сторону не менше, як за 10 календарних
днів. Також судами установлено, що з
08.06.13 договір між сторонами було
розірвано та надання послуг за
договором припинено. Установлено
судами і те, що охороною було
направлено на адресу замовника акти
приймання-передачі робіт (наданих
послуг) від 31.05.13 на суму 65 520 грн. та від
10.06.13 на суму 15 288 грн., які отримані
замовником 17.06.13, та відповідні
рахунки-фактури. Як убачається з
матеріалів справи, предметом судового
розгляду є вимога Приватного
підприємства "Перун 06 Інвест Груп" про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Алеко-Сервіс" 80 808 грн. боргу
із сплати охоронних послуг, наданих у
період з 01.05.13 до 07.06.13 за договором від
15.12.12 № 12-155. Відповідно до статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона, боржник,
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, кредитора, певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу, за приписами якої підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги містить
і стаття 193 Господарського кодексу
України. Договір охорони є спеціальним
видом зберігання. Статтею 978 Цивільного
кодексу України унормовано, що за
договором охорони охоронець, який є
суб'єктом підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність майна, яке
охороняється. Володілець такого майна
зобов'язаний виконувати передбачені
договором правила майнової безпеки і
щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату. На взаємовідносини
сторін за договором охорони
поширюються також положення
Цивільного кодексу України, якими
врегульовані відносини з надання
послуг. За приписами статті 903
названого Кодексу, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.
Договір про надання послуг, як і
договір охорони є двосторонніми,
оскільки виконавець та замовник
наділені як правами так і обов'язками.
На виконавця покладено обов'язок
надавати послугу і надано право на
одержання відповідної плати. Замовник,
у свою чергу, зобов'язаний оплатити
послугу і наділений правом вимагати
належного надання послуг з боку
виконавця. Тобто, оплата замовником
проводиться за фактично надані
послуги, якщо сторони не домовились про
інше. За приписами статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд, у визначеному
законом порядку, встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. До
обставин, на яких сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, відносять обставини, які
становлять предмет доказування у
справі. Отже, предметом доказування є
сукупність обставин, що їх необхідно
встановити для правильного вирішення
спору. Згідно з приписами статті 34
цього ж Кодексу господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи; обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Належними є докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.
Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
статті 43 вказаного Кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Судами при вирішенні даного спору, на
підставі оцінки зібраних у справі
доказів в їх сукупності, підлягають
установленню обставини, зокрема щодо
наявності між сторонами договірних
відносин, фактичного надання позивачем
охоронних послуг за договором,
невиконання відповідачем зобов'язань
зі сплати наданих позивачем послуг.
Дослідивши усі обставини та оцінивши
зібрані у справі докази, суди
попередніх інстанцій установили, що
протягом 2013 року замовник повідомляв
охорону про претензії до надання
послуг та надіслав вимогу від 11.06.13 на
адресу охорони про сплату штрафу на
підставі пункту 5.7. договору з
переліком порушень умов договору, яка
отримана охороною 13.06.13. Водночас суди
установили, що у зв'язку із неналежним
виконанням позивачем зобов'язань за
договором у відповідача виникло право
на нарахування штрафу та несплату за
надані послуги у травні-червні 2013 року.
За таких установлених судами обставин
справи, висновок судів попередніх
інстанцій про відсутність правових
підстав для стягнення з відповідача
спірних коштів визнається правомірним.
Доводи касаційної скарги не можуть
бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки
спростовуються встановленими судами
попередніх інстанцій обставинами.
Колегія суддів також зазначає, що
скаржник в касаційній скарзі вказує і
на питання, які стосуються оцінки
доказів. Згідно з частиною другою
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази. Отже,
з урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції підстав для
скасування постанови у справі та
задоволення касаційної скарги не
вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Перун 06 Інвест Груп"
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 25.11.13 у справі
№ 910/14019/13 Господарського суду
міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя:
В. Швець

Судді:
Г. Кравчук

Л. Рогач