м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24301/13 11.02.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сатурн Гік»

Про повернення майна

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Криворог І.О. - по дов.
№ 4065 від 24.10.2012

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «УніКредит
Лізинг» про вилучення у Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сатурн
Гік» майна - гвинтового компресору
В-150А, у зв'язку з припиненням дії
договору фінансового лізингу № 715-LD від
25.07.2008.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 порушено провадження у
справі № 910/24301/13 та призначено її до
розгляду на 16.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/24301/13 від 16.01.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням сторонами вимог ухвали
про порушення провадження у справі від
17.12.2013, розгляд справи був відкладений
на 30.01.2014.

Позивачем 30.01.2014 до відділу діловодства
суду подано заяву в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України про зміну предмету позову,
відповідно до якої просить зобов'язати
відповідача повернути позивачу у
зв'язку із припиненням договору
фінансового лізингу фінансового
лізингу № 715-LD від 25.07.2008, майно яке
складається з гвинтового компресора
В-150А.

Відповідачем 30.01.2014 до відділу
діловодства суд було подано клопотання
про відкладення розгляду справи, у
зв'язку з викликом керівника на допит
по кримінальній справі та перебуванням
останнього у відрядженні.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/24301/13 від 30.01.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням відповідачем вимог
ухвали про порушення провадження у
справі від 17.12.2013 та ухвали від 16.01.2014,
розгляд справи був відкладений на
11.02.2014.

Позивач в судовому засіданні 11.02.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 11.02.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог суду викладених в ухвалі
про порушення провадження у справі від
17.12.2013 та ухвал від 16.01.2014, від 30.01.2014 не
виконав.

Відповідачем 11.02.2014 до відділу
діловодства суд було подано клопотання
про відкладення розгляду справи, у
зв'язку з викликом керівника на допит
по кримінальній справі.

Розглянувши подане відповідачем
клопотання про відкладення розгляду
справи суд відмовив в його задоволені з
огляду на наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського сулу
України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу щодо відкладення розгляду
справи у зв'язку з відсутністю його
представника (з причин, пов'язаних з
відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів у розумінні ст. 34
ГПК України, факт відсутності у
відповідача, як юридичної особи,
можливості направити іншого
представника у судове засідання 11.02.2014.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69
цього Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Стаття 69 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Встановлений строк для вирішення спору
у даній справі вже закінчився та
сторонами в порядку ч. 3 ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України клопотань про продовження
строку вирішення спору не подавалось.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 11.02.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

23.07.2008 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
(лізингодавець, позивач) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Сатурн
Гік» (лізингоодержувач, відповідач)
було укладено договір фінансового
лізингу № 715-LD (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору позивач
бере на себе зобов'язання придбати
предмет лізингу у власність від
продавця та передати у користування
відповідачу на строк та на умовах,
визначених цим договором, з
урахуванням того, що продавець був
обраний лізингоодержувачем.

Предмет лізингу означає обладнання,
зазначене в додатку № 1 Специфікація до
договору.

Згідно додатку № 1 (Специфікація)
предметом лізингу є : 1 (один) гвинтовий
компресор В-150А.

Ціна предмету лізингу становить
гривневий еквівалент 39 890,00 Євро, що на
дату підписання договору становить 302
642,55 грн. (п. 1.1. додаткової угоди № 1 від
05.11.2008 до договору).

Спір виник внаслідок того, що
відповідачем в порушення умов договору
не було у повному обсязі сплачено
лізингові платежі, в зв'язку з чим
відповідач повідомив відповідача
(лист № 158/1 від 25.01.2010) про відмову від
договору та його припинення з 01.02.2010 з
вимогою повернути предмет лізингу.
Проте, відповідач досі майно позивачу
не повернув.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 175 Господарського
кодексу України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 292
Господарського кодексу України лізинг
- це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів. Залежно від
особливостей здійснення лізингових
операцій лізинг може бути двох видів -
фінансовий чи оперативний. За формою
здійснення лізинг може бути зворотним,
пайовим, міжнародним тощо. Об'єктом
лізингу може бути нерухоме і рухоме
майно, призначене для використання як
основні фонди, не заборонене законом до
вільного обігу на ринку і щодо якого
немає обмежень про передачу його в
лізинг.

Виходячи з положень ст. ст. 1, 2 Закону
України «Про фінансовий лізинг» та ст.
806 Цивільного кодексу України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачу) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За умовами розділу 3 договору передача
предмету лізингу оформлюється шляхом
складання акту приймання-передачі
майна.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі акту приймання-передачі від
05.11.2008, підписаного та скріпленого
печатками продавця, позивача та
відповідача, останній прийняв предмет
лізингу : гвинтовий компресор В-150А.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором.

Згідно з п. 7.1. договору складові
лізингових платежів, їх суми та дати
визначені в графіку лізингових
платежів у додатку № 2 до договору, який
є його невід'ємною частиною.

05.11.2008 сторонами підписано додаткову
угоду № 1 до договору фінансового
лізингу та графік лізингових платежів
(додаток № 1 до додаткової угоди № 1).

Додаток № 2 (Графік сплати лізингових
платежів), в редакції додаткової угоди
№ 1 від 05.11.2008 оформлений у вигляді
таблиці, містить дати сплати платежів
(колонка таблиці № 1), суми лізингових
платежів разом (колонка таблиці № 3) та
суми відшкодування (колонка таблиці №
4).

Відповідно до п. 7.7. договору відповідач
сплачує на користь позивача лізингові
платежі у гривнях на дати платежів,
вказані в додатку № 2 до цього договору
на рахунок, зазначений в розділі 16
цього договору, в сумі, яка визначена в
повідомленні про лізинговий платіж.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пункт 3 частини 2 статті 11 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
визначає, що лізингоодержувач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
лізингові платежі.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України також визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання, або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, внаслідок неналежного
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань перед позивачем
виникла заборгованість.

Так, рішенням Господарського суду
міста Києва від 14.11.2013 у справі №
5011-75/9566-2012 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «УніКредит
Лізинг» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сатурн Гік» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євробуд» стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сатурн Гік» 89 107,05
грн. основного боргу, 14 029,63 грн.
інфляційних втрат, 7 120,75 грн. - 3 % річних
та 2 205,15 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Вказаним рішенням суду встановлено, що
з 31.07.2009 лізингоодержувачем лізингові
платежі взагалі не вносились,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість з липня 2009 року по
січень 2010 року в сумі 89 107,05 грн.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти
встановлені рішенням господарського
суд (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи не
доводяться знову при вирішенні інших
справ, в яких беруть участь ті самі
сторони.

За умовами п. 12.1. договору несплата
лізингоодержувачем будь-яких сум за
договором вважається випадком
невиконання.

Відповідно до п. 12.2. договору після
настання випадку невиконання
лізингодавець може використовувати
будь-які в таких обставинах засоби
захисту своїх прав, передбачених
законодавством, що може бути
застосоване.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про фінансовий лізинг» лізингодавець
має право відмовитися від договору
лізингу у випадках, передбачених
договором лізингу або законом;
вимагати розірвання договору та
повернення предмета лізингу у
передбачених законом та договором
випадках.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України
«Про фінансовий лізинг» лізингодавець
має право відмовитися від договору
лізингу та вимагати повернення
предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.

Відповідно до п. 12.4. договору
лізингоодавець має право розірвати цей
договір та вимагати повернення
предмета лізингу лізингоодержувачем в
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж згідно з додатком № 2
до цього договору повністю або
частково, і якщо прострочення платежу
становить більше 30 календарних днів.

Згідно з п. 14.4. договору всі
повідомлення та інша інформація за цим
договором повинні бути виконані
письмово.

Позивач у відповідності до
вищезазначених умов договору
звернувся до відповідача з
повідомленням № 158/1 від 25.01.2010 в якому
відмовився від договору фінансового
лізингу № 715-LD від 23.07.2008 та вимагав
повернути об'єкт лізингу.

Дане повідомлення отримано
відповідачем про що свідчить
відповідна відмітка на цьому
повідомленні.

Відповідно до п. 3 ст. 651 Цивільного
кодексу України у разі односторонньої
відмови від договору у повному обсязі
або частково, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що договір фінансового № 715-LD
від 23.07.2008 є розірваним та припинив свою
дію.

Згідно з п. 12.5. договору при настанні
випадку невиконання та припинення дії
даного договору лізингоодержувачем,
лізингоодержувач зобов'язаний
передати предмет лізингу лізингодавцю
протягом 3 робочих днів, починаючи з
дати відповідної вимоги лізингодавця.

Проте, відповідач всупереч вимогам
договору об'єкт лізингу не повернув.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 7 п. 2 ст. 11 Закону України «Про
фінансовий лізинг» у разі закінчення
строку лізингу, а також у разі
дострокового розірвання договору
лізингу та в інших випадках
дострокового повернення предмета
лізингу лізингоодержувач зобов'язаний
повернути предмет лізингу у стані, в
якому його було прийнято у володіння, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, обумовленому договором.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про задоволення вимог
позивача щодо зобов'язання відповідача
повернути предмет лізингу.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Таким чином, позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
«УніКредит Лізинг» обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сатурн Гік» (м. Київ,
вул. Резервна, 8, )
повернути шляхом вилучення Товариству
з обмеженою відповідальністю
«УніКредит Лізинг» (м. Київ, вул.
П.Сагайдачного, 22/1, ), у
зв'язку із припиненням договору
фінансового лізингу фінансового
лізингу № 715-LD від 25.07.2008, майно яке
складається з гвинтового компресора
В-150А.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сатурн Гік» (м. Київ,
вул. Резервна, 8, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
(м. Київ, вул. П.Сагайдачного, 22/1, ) 6 052 (шість тисяч п'ятдесят
дві) грн. 86 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Повне рішення складено 17.02.2014.

СуддяВ.В. Сівакова