ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 лютого 2014 року Справа № 17/212/10

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Малетича
М.М.,суддів:Бакуліної С.В., Козир Т.П.,
Кота О.В., Шевчук С.Р.розглянувши заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарського підприємства
"Нібулон"про перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 19.08.2013у
справі№17/212/10за позовомДержавного
підприємства
"Дельта-Лоцман"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
Сільськогосподарського підприємства
"Нібулон"простягнення 495878,24 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 18.01.2013 у
справі №17/212/10, залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 05.03.2013, позов
задоволено частково: стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" на користь позивача 352334,06 грн.
заборгованості з канального збору,
135285,18 грн. заборгованості за послуги
служби регулювання руху суден. У іншій
частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.08.2013 постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
05.03.2013 залишено без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" звернулось із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 19.08.2013 у справі №17/212/10, у
якій просить зазначену постанову
скасувати, у позові відмовити.

Заяву з посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від 15.11.2011
у справі №5016/1120/2011(16/81) мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме положень статей 73, 84 Кодексу
торговельного мореплавства України,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої цієї
статті) матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

Як вбачається зі змісту постанови від
19.08.2013 у справі №17/212/10, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України погодився з висновком суду
апеляційної інстанції щодо частково
задоволення позову про стягнення
заборгованості з канального збору та
збору за послуги служби регулювання
руху суден (далі - СРРС). При цьому суди
попередніх інстанцій виходили з
встановлених фактичних обставин
справи, а саме: судна, які належать
відповідачу, проходили каналом під час
здійснення вантажно-комерційних цілей
(відносяться до суден групи А), за що
відповідно до вимог чинного
законодавства було нараховано
канальний збір; також судами
встановлено, що відповідач дійсно
користувався послугами СРРС, що
підтверджується відповідними
документами (квитанціями СРРС,
виписками та копіями з вахтового
журналу, записами радіолокаційного
контролю за рухом суден відповідача
Автоматизованої інформаційної
обчислювальної системи підтримки
регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", виписками з
радіопереговорів між ЦРРС та
капітанами суден), вказані послуги
відповідно до вимог законодавства
мають бути оплачені за встановленими
ставками.

Водночас у постанові від 15.11.2011 у справі
№5016/1120/2011(16/81), на яку посилається
заявник, виходячи із встановлених
попередніми судовими інстанціями
обставини справи, суд касаційної
інстанції погодився з висновком суду
апеляційної інстанції про відмову в
задоволенні позову щодо стягнення
заборгованості з канального збору та
збору за послуги СРРС, оскільки
позивачем не надано доказів того, що
судна відповідача здійснювали
проходження каналу, доказів належності
суден відповідача до групи А чи
виконання суднами відповідача
вантажних комерційних рейсів, доказів
укладення договору про надання послуг
СРРС з відповідачем, а також доказів
замовлення та користування даними
послугами.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

У зв'язку з цим відсутні передбачені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи №17/212/10 до провадження
Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" у допуску справи №17/212/10 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяМ.Малетич Судді:
С.Бакуліна Т.Козир О.Кот С.Шевчук