ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.Справа № 922/5192/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Рудяк
Т.О.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_2, м. Харків до
ФОП ОСОБА_3, м. Мерефа про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_4, за дов.

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2, м. Харків звернувся до суду
із позовом до ФОП ОСОБА_3 м. Мерефа про
стягнення 27 864,74 грн., з яких 24 210,00 грн.
основного боргу за договором 3105 від
29.02.2012 року, 1233,74 грн. пені та 2 421,00 грн.
штрафу.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримує заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та просить суд
їх задовольнити.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, до суду
повернулась ухвала про порушення
провадження у справі, направлена на
адресу відповідача, з відміткою пошти:
"зі спливом терміну зберігання".

Відповідно до роз'яснень, викладених
Вищим господарським судом у
інформаційному листі №01-8/482 від
13.08.2008р. до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, в зазначеному
інформаційному листі викладено й
правову позицію, згідно з якою
примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній"і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку про належне повідомлення
учасників процесу про час та місце
судового засідання.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог або
заперечень на позов, в зв'язку з чим
справа розглядається в порядку статті
75 ГПК України за наявними в ній
матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, встановив наступне:

29 лютого 2012 року між ФО-П ОСОБА_2
(позивач по справі, Постачальник) та
ФО-П ОСОБА_3 (відповідач по справі,
Покупець) був укладений
«довгостроковий договір поставки з
відстрочкою розрахунку» № 105, згідно з
яким Постачальник на час дії договору
зобов'язується передавати у власність
Покупцю комп'ютерну, копіювальну і
офісну техніку та комплектуючі до неї
(надалі Товар), а Покупець, в свою чергу,
зобов'язується прийняти та
розрахуватися за Товар на умовах
передбачених Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
березня 2012 року згідно акту прийому -
передачі (копія міститься в матеріалах
справи) на підставі Договору
постачальник передав, а покупець
прийняв Товар на загальну суму 24 210,00
грн.

Згідно з п. 4.3. Договору покупець робить
оплату отриманого Товару протягом 3
банківських днів з моменту поставки.

Але, відповідач свої зобов'язання за
умовами договору в частині сплати
грошових коштів за поставлений Товар
не виконав, внаслідок чого станом на
момент розгляду справи за ним
рахується заборгованість перед
позивачем у розмірі 24210,00 грн.

Надаючи правову оцінку вище викладеним
обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України, згідно з якою за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду справи,
відповідач заборгованості за
поставлений Товар не сплатив та не
надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що сума основного боргу
відповідачем не оспорена, відповідач
не надав суду доказів про погашення
заборгованості, а також, враховуючи, що
відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином та у встановлений строк, позовні
вимоги позивача в сумі 24 210,00 грн., суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч.6. ст. 232 Господарсько Кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2. вказаного договору сторони
встановили відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань у вигляді пені в розмірі 36%
річних від суми заборгованості за
кожен день прострочення, враховуючи,
що сума боргу в частині стягнення пені
відповідачем не оспорена, відповідач
не надав суду доказів про погашення
суми боргу, суд вважає позовні вимоги в
частині стягнення пені в сумі 1 233,47 грн.
обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до п.6.3. договору,
покупець у разі порушення терміну
оплати за поставлений Товар більш ніж
на 20 банківських днів, сплачує
постачальнику штраф у розмірі 10% від
суми заборгованості, враховуючи, що
сума боргу в частині стягнення штрафу
відповідачем не оспорена, відповідач
не надав суду доказів про погашення
суми боргу, суд вважає позовні вимоги в
частині стягнення штрафу в сумі 2 421,00
грн. обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст.
1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2, код
НОМЕР_1, р/р НОМЕР_3 АБанк, МФО 35707) на
користь фізичної особи підприємця
ОСОБА_2 (місце проживання: 61135, АДРЕСА_1,
код НОМЕР_2, р/р НОМЕР_4, ПАТ КБ «Базис»,
МФО 351760) суму основного боргу у розмірі
24 210,00 грн., пеню в сумі 1233,74 грн., штраф в
сумі 2 421,00 грн., судовий збір в сумі 1 720,50
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 31.01.2014 р.

Суддя Прохоров С.А.

справа №922/5192/13