ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 Справа №
901/4025/13

За позовом Сакського міжрайонного
управління водного господарства

до відповідача Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Чорноморське»

про стягнення 364268,90 грн

Суддя Доброрез І.О.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Колбаса А.І. (директор,
паспорт сер. ЕС № 461639, інформація з ЄДР
станом на 04.12.2013)

СУТЬ СПОРУ: 03.12.2013 Сакське міжрайонне
управління водного господарства
(далі - позивач, Сакське МУВГ)
звернулось до господарського суду
Автономної Республіки Крим (далі - суд)
із позовною заявою, в якій, з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 15.01.2014 вих. №
35-11/18, просить стягнути з
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Чорноморське» (далі - відповідач,
СТОВ «Чорноморське») грошових
коштів у розмірі 364268,90 грн, що
включають: 297126,32 грн основного боргу,
19387,90 грн пені, 47754,68 грн штрафу (а.с. 65-66).

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 525-526,
530, 625 Цивільного кодексу України (далі
- ЦК України) та вказує на неналежне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором про надання
послуг з подачі дніпровської води від
30.05.2013 № 138 у частині оплати
одержаних послуг з подачі води та
використаної електричної енергії на її
подачу за період з червня по жовтень 2013
року, у зв'язку з чим у останнього
виникла заявлена до стягнення сума
заборгованості.

Ухвалою суду від 04.12.2013 порушено
провадження у справі та у порядку ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) зобов'язано
сторін надати суду докази, необхідні
для вирішення спору.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи неодноразово відкладався та
ухвалою суду від 03.02.2014 строк вирішення
спору продовжений на 15 календарних
днів до 18.02.2014. Черговий розгляд справи
призначений на 18.02.2014.

Позивач явку свого повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, про час та місце слухання
справи проінформований належним чином
та своєчасно (а.с. 80-82), проте до початку
судового засідання від представника
Сакського МУВГ Яринкіної І.В. до суду
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи на більш пізній строк у
зв'язку з неможливістю забезпечення її
явки до суду (а.с. 89-90). Заявлене
клопотання мотивоване тим, що
вищезазначена особа є єдиним
спеціалістом позивача у галузі права, а
також тим, що представник Сакського
МУВГ приймає участь в іншому судовому
процесі в окружному адміністративному
суді Автономної Республіки Крим.

Розглянувши вищевказане клопотання
представника позивача, суд визнав його
необґрунтованим, недоведеним та таким,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Оскільки явка в судове
засідання представників сторін це
право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом
суду, основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні. Зазначена правова
позиція викладена у постанові Вищого
господарського суду України від 03.06.2009
у справі № 2-7/10608-2008.

Водночас, у п. 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» роз'яснено, що
господарський суд, з урахуванням
обставин конкретної справи, може не
брати до уваги доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.). При цьому, господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
ч.ч. 1-4 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.
Неможливість такої заміни
представника підлягає доведенню
учасником судового процесу на
загальних підставах (ст.ст. 32-34 ГПК
України).

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що зайнятість представника Сакського
МУВГ не є поважною причиною його
нез'явлення в судове засідання,
оскільки юридична особа не обмежена
колом осіб, яких вона може уповноважити
на представництво її інтересів у
господарському суді. Крім того,
представником позивача не надано суду
жодного доказу, який би підтверджував
обґрунтування неможливості такої
заміни.

З урахуванням зазначеного, оскільки
явка в судове засідання представників
сторін обов'язковою судом не
визнавалась та ураховуючи закінчення
строків розгляду справи, а також
процесуальну неможливість їх
продовження, суд вважає за необхідне
розглядати справу без участі
представника позивача за наявними у
справі матеріалами.

Представник відповідача під час
судового засідання визнав позовні
вимоги Сакського МУВГ, про що зазначив
у клопотаннях від 15.01.2014 № 006 (а.с. 60) та
від 29.01.2014 № 008 (а.с. 87). Додатково
повідомив про оплату СТОВ
«Чорноморське» заборгованості у
загальному розмірі 437926,37 грн, у зв'язку
з чим просив звільнити відповідача від
сплати штрафних санкцій у повному
обсязі (а.с. 88). Крім того, заявив суду
клопотання про затвердження
реструктуризації основного боргу та
перенесення оплати штрафних санкцій і
пені на серпень 2014 року (а.с. 88).

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, судом
встановлені наступні обставини.

30.05.2013 між Сакським МУВГ (Постачальник)
і СТОВ «Чорноморське» (Замовник)
укладений договір про надання послуг з
подачі дніпровської води від 30.05.2013 № 138
(далі - Договір; а.с. 9), відповідно до п. 1
якого Постачальник прийняв на себе
зобов'язання забезпечити подачу води
із точок водовиділу на
міжгосподарській меліоративній мережі
до внутрішньогосподарської
меліоративної мережі Замовника - для
поливу сільськогосподарських культур
на умовах Договору у випадку
відсутності заборгованості за послуги
з подачі води та використання
електроенергії за попередні роки.
Замовник зобов'язується здійснювати
оплату вартості послуг з подачі
одержаних об'ємів води та використаної
електроенергії на умовах цього
Договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що
ведення обліку об'ємів поданої води за
цим Договором здійснюється приладом
обліку.

Водночас, у п. 3.4 Договору сторони
передбачили, що факт надання послуг
підтверджується актом
подачі-приймання об'ємів поданої води
та звірки об'ємів використаної
електроенергії по насосній станції №
319, які складаються Постачальником і
надаються Замовнику. Акти мають бути
підписані Замовником і в одному
екземплярі мають бути повернуті
Постачальнику у п'ятиденний строк з
моменту одержання. При неповерненні
актів або заперечень по ним у вказаний
строк, послуги вважаються виконаними, а
об'єми за актами - узгодженими.

Відповідно до п. 4.1 Договору оплата
вартості послуг з подачі води на полив
зрошувальних земель здійснюється за
договірною ціною подачі 1 куб. м води з 50
% передоплатою за послуги з подачі води
і 100% передоплатою за електроенергію на
її подачу на поле.

Договірна ціна узгоджується в
Протоколі узгодження договірної ціни
подачі 1 куб. м води (п. 4.2 Договору).

Згідно із п. 4.3 Договору розрахунок за
надані послуги за Договором
здійснюється до 10 числа місяця,
наступного за звітним.

Крім того, п. 4.4 Договору передбачено, що
підставою для розрахунку за фактичне
надані Замовнику об'єми води на полив
зрошувальних земель є виставлений
Постачальником рахунок на оплату
послуги з подачі води та використаної
електричної енергії на її подачу, акт
подачі-приймання об'ємів води, акт
звірки об'ємів використаної
електроенергії по насосній станції №
319, згідно діючого на період
розрахунків тарифу за 1 кВт*год.
електроенергії, до встановленого НКРЕ
порядку.

Договір набирає чинності з моменту
підписання та діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за умовами
Договору (п. 8 Договору).

Із матеріалів справи вбачається, що
30.05.2013 сторони підписали Протокол
узгодження цін на комплекс робіт,
пов'язаних з подачею води на полив,
відповідно до якого Постачальник та
Замовник узгодили величини договірних
цін на подачу 1 куб. м води, зокрема, для
планового водокористування - 0,30 грн у
т.ч. ПДВ.

На виконання умов Договору за період з
червня по серпень, жовтень 2013 року
Сакське МУВГ надало відповідачу
послуги з подачі води на загальну суму
423000,00 грн, що підтверджується
підписаними та скріпленими печатками
сторін актами подачі-приймання води, а
саме: від 25.06.2013 на суму 78600,00 грн (а.с. 11),
від 25.07.2013 на суму 128700,00 грн (а.с. 12),
від 25.08.2013 на суму 213900,00 грн (а.с. 13), від
10.10.2013 на суму 1800,00 грн (а.с. 16). Крім того,
02.10.2013 Постачальник надіслав на адресу
СТОВ «Чорноморське» акт
подачі-приймання води за вересень 2013
року на суму 74100,00 грн (а.с. 14, 17), який,
всупереч п. 3.4 Договору, Замовником не
був підписаний та не повернутий
Сакському МУВГ. Доказів протилежного
відповідачем суду надано не було.

У той час, зі змісту вищевказаного акту
убачається, що за період з 26.08.2013 по
25.09.2013 Постачальником було подано
Замовнику воду в об'ємі 247,0 тис. куб. м.
Вищевказані об'єми подачі Сакське МУВГ
підтверджує звітом про використання
води за ІІІ квартал 2013 року, поданого
йому Замовником (а.с. 75).

Таким чином, загальний розмір наданих
Постачальником послуг з подачі води за
період з червня по жовтень 2013 року
складає 497100,00 грн.

Крім того, за спірний період між
сторонами були підписані акти звірки
за спожиту електроенергію по НС-319 на
загальну суму 403280,94 грн, а саме: за
червень 2013 року у розмірі 84095,26 грн (а.с.
11), за липень 2013 року на суму 134450,51 грн
(а.с. 12), за серпень 2013 року на суму 183818,30
грн (а.с. 13), за жовтень 2013 року на суму
916,87 грн (а.с. 16). Крім того, 02.10.2013
Постачальник надіслав на адресу СТОВ
«Чорноморське» акт звірки за спожиту
електроенергію по НС-319 за вересень 2013
року на суму 59519,43 грн (а.с. 15, 17), який,
всупереч п. 3.4 Договору, Замовником не
був підписаний та не повернутий
Сакському МУВГ. Доказів протилежного
відповідачем суду надано не було, у
зв'язку з чим Постачальник вважає
зазначені в ньому об'єми узгодженими
між сторонами.

Таким чином, загальний розмір
використаної СТОВ «Чорноморське»
електроенергії за період з червня по
жовтень 2013 року складає 462800,37 грн.

У свою чергу, Замовник здійснив лише
часткову оплату наданих
Постачальником послуг з подачі води та
використаної електроенергії у розмірі
274973,68 грн, що підтверджується
відповідними банківськими виписками
по рахунку Сакського МУВГ за період з
19.07.2013 по 26.09.2013 (а.с. 45-49).

Таким чином, заборгованість Замовника
перед Постачальником склала 684926,69 грн
(497100,00 грн + 462800,37 грн - 274973,68 грн = 684926,69
грн).

Листом від 28.08.2013 вих. № 889-11/18 Сакське
МУВГ зверталось до СТОВ
«Чорноморське» з вимогою про сплату
боргу, проте остання залишилась без
відповіді, що стало підставою для
звернення позивача із даним позовом до
суду.

Ураховуючи зазначене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України (далі -
ГК України; ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України, зокрема, з договорів та
інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між
сторонами Договір недійсним у судовому
порядку не визнавався, доказів, які
підтверджують невідповідність його
актам цивільного законодавства
сторонами суду надано не було. Разом з
тим, сторонами суду не надано доказів
припинення його дії або дострокового
розірвання, у зв'язку з чим, він є
підставою для виникнення у сторін
господарських зобов'язань та є
обов'язковим для виконання ними (ст.
629 ЦК України).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином. Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Аналогічне положення стосовно
господарських зобов'язань міститься у
ст. 193 ГК України.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач виконав взяті на себе
договірні зобов'язання, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами подачі-приймання води та
актами звірки розрахунків за спожиту
електричну енергію по НС-319 на загальну
суму 959900,37 грн. Відтак, надані позивачем
акти згідно із ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» є первинними
бухгалтерськими документами та
відображають факти здійснення між
сторонами господарських операцій.

У той час, відповідач частково виконав
взяті на себе зобов'язання з оплати
наданих послуг у розмірі 274973,68 грн. Крім
того, під час розгляду справи суду були
надані докази сплати суми основного
боргу у розмірі 387800,37 грн (платіжні
доручення від 03.12.2013 № 206 та № 207;
банківські виписки по рахунку
Сакського МУВГ за період з 04.12.2013 по
13.01.2014; а.с. 50-51, 67-69), у зв'язку з чим
позивач заявою від 15.01.2014 вих. № 35-11/18
зменшив розмір позовних вимог щодо
стягнення суми основного боргу до 297126,32
грн (а.с. 65-66).

Крім того, 17.02.2014 позивачем суду надано
банківську виписку по рахунку
Сакського МУВГ, зі змісту якої
вбачається, що 03.02.2014 СТОВ
«Чорноморське» перераховано на
користь позивача грошові кошти у
розмірі 50000,00 грн (а.с. 94).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Так, відсутність предмета спору
означає відсутність спірного
матеріального правовідношення між
сторонами.

Розглянувши матеріали, суд дійшов
висновку, що у даній справі в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача суми основного боргу у
розмірі 50000,00 грн відсутній предмет
спору, оскільки спір у цій частині
врегульовано самими сторонами шляхом
оплати відповідачем частини основного
боргу, яка виникла за договором про
надання послуг з подачі дніпровської
води від 30.05.2013 № 138. У зв'язку з чим,
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 50000,00 грн підлягає
припиненню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК
України.

У той час, інших доказів, які б
підтверджували факти сплати СТОВ
«Чорноморське» іншої частини
основного боргу суду надано не було. У
зв'язку з чим, ураховуючи, що своєчасна
оплата одержаних послуг є одним з
основних обов'язків відповідача,
належне виконання якого вимагається
Договором, суд дійшов висновку про
обґрунтованість та доведеність суми
заборгованості у розмірі 247126,32 грн
(297126,32 грн - 50000,00 грн = 247126,32 грн).

Разом з тим, представник відповідача в
порядку ст. 78 ГПК України у клопотаннях
від 15.01.2014 № 006 (а.с. 60) та від 29.01.2014 № 008
(а.с. 87) визнав позовні вимоги щодо
стягнення заборгованості у повному
обсязі.

За приписами ч. 4 ст. 78 ГПК України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

З урахуванням викладеного, оскільки
дії відповідача щодо визнання позову
не суперечать законодавству та не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб, а сама
заборгованість є доведеною та
обґрунтованою, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
документами, суд вважає вимоги
Сакського МУВГ щодо стягнення з
відповідача суми основного боргу
такими, що підлягають задоволенню у
розмірі 247126,32 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню і штраф, у зв'язку з
чим суд зазначає наступне.

Так, виходячи з фактичних обставин
справи, суд дійшов висновку про те, що у
встановлені Договором строки
відповідач взяті на себе зобов'язання
щодо оплати послуг з подачі води та
використаної електричної енергії на її
подачу виконав не належним чином, тобто
є таким, що порушив (прострочив
виконання) зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, п. 4.3 Договору
передбачено, що після закінчення
строку, визначеного для виконання
основного зобов'язання, Замовник
сплачує Постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення до повного погашення
заборгованості, а за прострочення
більше 30 днів додатково стягується
штраф у розмірі 7 відсотків від
вказаної вартості.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені за період з 11.08.2013 по
28.11.2013 у розмірі 19387,90 грн (а.с. 20), судом
встановлено, що пеня позивачем
нарахована відповідно до умов
Договору, зокрема, у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми боргу за
кожний день прострочення виконання
зобов'язань за Договором. Зазначене
також не суперечить приписам ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/9-ВР.

Розрахунок штрафу у розмірі 47754,68 грн
(а.с. 20) суд також вважає вірним та
обґрунтованим.

Підсумовуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача штрафних санкцій
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, щодо звільнення відповідача
від сплати штрафних санкцій суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Так, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.
3 ч. 1 ст. 83 ГПК України).

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у
п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Перевіривши наявні матеріали справи,
судом встановлено, що відповідач
систематично порушував взяті на себе
зобов'язання за Договором, що призвело
до утворення заборгованості за період
з червня по жовтень 2013 року. У той час,
посилання СТОВ «Чорноморське»
на форс-мажорні обставини, зокрема, на
недобір врожаю 2013 року, не
підтверджується належними та
допустимими доказами, у розумінні
ст.ст. 32-34 ГПК України. Саме лише
визнання позовних вимог та часткове
виконання взятих на себе зобов'язань за
Договором у ході розгляду справи, на
думку суду, не є достатньою підставою,
яка б надавала можливість зменшити
розмір штрафних санкцій, які
підлягають стягненню з відповідача.

Водночас, необґрунтованим є клопотання
СТОВ «Чорноморське» щодо
реструктуризації заборгованості та
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Так, підставою для відстрочки або
розстрочки виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо юридичної особи -
наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо. Аналогічна
правова позиція викладена у п. 7.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№ 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України».

Розглянувши вищевказану заяву, суд не
вбачає підстав для її задоволення,
оскільки СТОВ «Чорноморське» не надано
доказів, у розумінні ст.ст. 32-34 ГПК
України, які підтверджують його
скрутне фінансове становище. Також,
відповідачем, на думку суду, не
доведено пов'язаності обставин,
викладених у заяві, з неможливістю
виконання взятих на себе зобов'язань за
Договором. З огляду на це, суд дійшов
висновку, що відповідачем не надано
достатніх доказів щодо наявності
обставин, які роблять неможливим
виконання рішення суду або ускладнюють
його виконання, а тому у задоволенні
заяви відповідача про надання
відстрочки або розстрочки суд
відмовляє.

У той час, суд зазначає, що відмова у
задоволенні заяви про надання
відстрочки або розстрочки виконання
рішення суду не обмежує право
відповідача на повторне звернення з
відповідною заявою у разі зміни певних
обставин або надання нею додаткових
доказів.

Витрати позивача по сплаті судового
збору покладаються судом на
відповідача у повному обсязі
відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85, 115-116 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Чорноморське» на
користь Сакського міжрайонного
управління водного господарства
грошові кошти у розмірі 314268,90 грн
(триста чотирнадцять тисяч двісті
шістдесят вісім грн 90 коп.), у т.ч. 247126,32
грн основного боргу, 19387,90 грн пені, 47754,68
грн штрафу.

3. У частині стягнення 50000,00 грн
основного боргу провадження у справі
припинити.

4. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Чорноморське» на
користь Сакського міжрайонного
управління водного господарства
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 15041,39 грн (п'ятнадцять тисяч
сорок одна грн 39 коп.).

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складене 24.02.2014.

Суддя
І.О. Доброрез