ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 11/Б-5022/1293/2011

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Швець
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Бережанському районі Тернопільської
області на ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 10 січня 2014
року у справі №11/Б-5022/1293/2011 про
банкрутство відкритого акціонерного
товариства «Бережанський склозавод»

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі №11/Б-5022/1239/2011 про
банкрутство відкритого акціонерного
товариства «Бережанський склозавод»
порушене ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 10 січня 2011
року на загальних підставах,
визначених законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, чинній до 19 січня 2013 року).

Постановою від 23 вересня 2011 року
господарський суд Тернопільської
області визнав банкрутом відкрите
акціонерне товариство «Бережанський
склозавод», увів ліквідаційну
процедуру, ліквідатором банкрута
призначив арбітражного керуючого
Окряка А.В.

У вересні 2013 року Управління
Пенсійного фонду України у
Бережанському районі звернулось до
господарського суду Тернопільської
області із заявою визнати поточні
грошові вимоги до банкрута в сумі 882093,88
грн., з яких 843085,72 грн. - це
заборгованість за липень-вересень 2013
року із відшкодування фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій; 39008,16 грн. - заборгованість зі
сплати єдиного внеску за
березень-серпень 2013 року.

Господарський суд Тернопільської
області (суддя Сидорук А.М.) ухвалою від
10 січня 2014 року відмовив у задоволенні
заяви Управління Пенсійного фонду
України у Збаразькому районі про
визнання поточних грошових вимог у
сумі 882 093,88 грн.

Не погодившись із цією ухвалою суду,
Управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області звернулося до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 10 січня 2014
року та прийняти нове рішення, яким
задовольнити "поточні вимоги
Управління".

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права, зокрема ст. 23
закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», ст. 13 закону
України "Про пенсійне забезпечення",
п.п. 6.8., 6.9. Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України № 21-1 від 19 грудня 2003 року (із
наступними змінами і доповненнями),
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663.

У судовому засіданні 19 лютого 2014 року
ліквідатор банкрута арбітражний
керуючий Окряк А.В. апеляційну скаргу
заперечив, просить оскаржену ухвалу
залишити без змін.

Управління Пенсійного фонду України у
Бережанському районі Тернопільської
області листом повідомило суд про
підтримання апеляційної скарги у
повному обсязі, просить справу
розглядати без участі представника.

Про розгляд апеляційної скарги
сторонам повідомлено належним чином. У
судовому засіданні 19 лютого 2014 року
оголошено перерву на 27 лютого 2014 року
для завершення розгляду справи і
постановлення судового рішення.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційну скаргу,
матеріали справи, заслухав пояснення
арбітражного керуючого Окряка А.В. і
вважає, що ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 10 січня 2014
року у справі №11/Б-5022/1293/2011 слід
залишити без змін з нижченаведених
підстав.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні
скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
грошових вимог суд першої інстанції
встановив, що сума 843085,72 грн. витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за липень - вересень 2013 року та сума
39008,16 грн. зі сплати єдиного внеску за
березень-серпень 2013 року нараховані
після визнання банкрутом відкритого
акціонерного товариство «Бережанський
склозавод» (23 вересня 2011 року), коли
працівники товариства були звільнені,
заробітна плата працівникам не
нараховувалась, фонд оплати праці не
формувався, що суперечить п. 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", ст. 7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", ст.ст. 23, 25
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Суд першої інстанції констатував, що
поточні кредитори можуть звернутися в
ліквідаційній процедурі з грошовими
вимогами до банкрута, які виникли за
період після порушення провадження у
справі і до дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом. При цьому
суд зазначив, що такої ж правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд в постанові від
20.11.2013р. по даній справі.

За змістом п. 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" підприємства та
організації повинні вносити до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам пільгових категорій. Ця
плата вноситься з коштів, призначених
на оплату праці.

Як визначено ч. 1 ст. 4 закону України
«Про оплату праці», джерелом коштів на
оплату праці працівників
госпрозрахункових підприємств є
частина доходу та інші кошти, одержані
внаслідок їх господарської діяльності.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" юридичні особи -
суб'єкти господарювання єдиний внесок
теж повинні нараховувати на суму
нарахованої заробітної плати.

Разом з тим, ст. 4-1 ГПК України
установлено, що господарські суди
розглядають справи про банкрутство у
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

У силу п. 1-1 Прикінцевих і перехідних
положень Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону № 4212-УІ від 22 грудня
2011 року з наступними змінами і
доповненнями, чинній з 19 січня 2013 року),
Положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Відкрите акціонерне товариство
«Бережанський склозавод» визнане
банкрутом постановою господарського
суду Тернопільської області від 23
вересня 2011 року, відтак суд першої
інстанції правильно застосовував
положення Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в редакції, чинній до 19 січня 2013 року
(далі Закон про банкрутство).

Стаття 23 Закону про банкрутство
передбачає наслідки визнання боржника
банкрутом і уведення ліквідаційної
процедури. Серед іншого, такими
наслідками є: завершення
підприємницької діяльності боржника;
строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) вважається
таким, що настав, а вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства
(розпорядження майном та санації),
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури. Крім того, у
силу ст. 25 Закону про банкрутство з дня
визнання підприємства банкрутом та
відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури працівників
цього підприємства повідомляється про
звільнення в установленому законом
порядку, кошти на оплату праці не
перераховуються, виплата заробітної
плати припиняється, а фонд оплати праці
саме з метою оплати праці працівників з
вказаного часу припиняє своє
формування.

У судовій ліквідаційній процедурі
нові зобов'язання у банкрута можуть
виникати виключно у випадках, прямо
передбачених у цьому Законі і порядок
їх виконання визначений спеціальними
нормами Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".
Такими випадками є зобов'язання з
оплати праці найманим ліквідатором
банкрута працівникам, а також поточних
комунальних і експлуатаційних витрат
та інших витрат, пов'язаних із
здійсненням ліквідаційної процедури
(ст.ст. 22, 23 ч. 9 ст. 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом").

Виходячи з викладеного порядку
формування джерел (коштів, призначених
на оплату праці) та встановлених
спеціальним законом наслідків
визнання боржника банкрутом, - після
визнання боржника банкрутом і уведення
ліквідаційної процедури немає
законних підстав для нарахування і
виплати заробітної плати, формування
фонду оплати праці. Таким чином, у
ліквідаційній процедурі в банкрута не
з'являється жодних додаткових поточних
зобов'язань зі сплати обов'язкових
платежів, а нові зобов'язання у
банкрута можуть виникати виключно у
випадках, прямо передбачених Законом
про банкрутство, який має пріоритет
перед іншими законодавчими актами
України у регулюванні відносин,
пов'язаних з банкрутством суб'єктів
підприємницької діяльності.

Слід зазначити й те, що Вищий
господарський суд України
Інформаційним листом від 26.12.2013 №
01-06/1862/2013 вніс зміни і доповнення до
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
№ 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(у редакції Закону України від 22.12.2011 №
4212-VІ)".

Викладена у названому інформаційному
листі правова позиція Вищого
господарського суду України щодо
витрат на виплату і доставку
відповідних пенсій наступна: «… у
ліквідаційній процедурі в
установлений Законом строк можуть бути
заявлені лише ті вимоги щодо витрат на
виплату і доставку відповідних пенсій,
які виникли в процедурах розпорядження
майном та санації, оскільки після
визнання боржника банкрутом
відповідні зобов'язання не виникають.».

Як зазначено вище, згідно постанови
господарського суду Тернопільської
області від 23 вересня 2011 року відкрите
акціонерне товариство «Бережанський
склозавод» визнано банкрутом та
уведена ліквідаційна процедура.
Натомість заявлені кредитором вимоги у
сумі 882093,88 грн. нараховано після
визнання товариства банкрутом, а саме:
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за липень-вересень 2013 року у сумі 843093,88
грн. та єдиний внесок за
березень-серпень 2013 року у сумі 39008,16
грн. Тобто, означені суми нараховано,
коли припинилось нарахування
заробітної плати та формування фонду
оплати праці.

Виходячи з вищенаведених приписів
закону та фактичних обставин справи
законні підстави для визнання
заявленої суми грошових вимог
відсутні.

Таким чином висновки господарського
суду Тернопільської області про
відхилення заявлених вимог у сумі 882093,88
грн. відповідають обставинам справи і
ґрунтуються на законі. Доводи ж
апеляційної скарги цих висновків не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 10 січня 2014
року у справі №11/Б-5022/1293/2011 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Бережанському районі без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Кордюк Г.Т.