м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10545/13 13.02.14

За позовом заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України

до 1) приватного акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів України «Укрпрофоздоровниця»

2) товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-побутовий комплекс
«Зоряний»

про визнання права
власності та витребування майна

Суддя Удалова О.Г.

за участю представників сторін:

від прокуратури Шевченко О.В. (за
посвідченням)

від позивача Радоуцька І.О. (за
довіреністю)

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 Яценко О.С. (за
довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва
надійшла позовна заява заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України (далі - позивач) до приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
України «Укрпрофоздоровниця» (далі -
відповідач) про визнання права
власності та витребування майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
основні нерухомі засоби, будівлі,
споруди, інженерні мережі відділення
санаторію ім. Першого Травня (далі -
нерухоме майно) є державною власністю,
якими відповідач заволодів без
відповідної правової підстави, що,
зокрема, підтверджується рішенням
Господарського суду міста Києва від
16.03.2010 р. у справі № 38/303-40/223-45/13, яким
встановлено, що спірне майно є
державною власністю, а договір
купівлі-продажу відділення санаторію
ім. І Травня (колишнє Красіна),
укладений 04.10.1993 р. між Київським
відділенням АТ «Укрпофоздоровниця» та
виробничо-побутовим кооперативом
«Зоряний», визнано недійсним.

У зв'язку з вищевикладеним, вважаючи, що
інтереси держави порушено, прокурор
звернувся до суду, просив визнати право
власності держави в особі Фонду
державного майна України на основні
нерухомі засоби, будівлі, споруди,
інженерні мережі відділення санаторію
ім. Першого Травня, та витребувати
вказане майно у держану власність в
особі Фонду державного майна України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.06.2013 р. порушено провадження
у справі № 910/10545/13 та призначено її
розгляд на 19.06.2013 р.

У позовній заяві містилось клопотання
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на основні нерухомі
засоби, будівлі, споруди, інженерні
мережі відділення санаторію ім.
Першого Травня.

Вказане клопотання було мотивоване
тим, що відповідач вже відчужував
спірне нерухоме майно та може
відчужити його повторно з метою
ухилення від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Забезпечення позову визначається як
засіб запобігання можливим порушенням
майнових прав чи охоронюваних законом
інтересів юридичної або фізичної
особи.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування заходів
забезпечення позову» №16 від 26.12.2011 р.
(далі - Постанова), особа, яка подала
заяву про забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову. У
вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів.

Обґрунтування необхідності
забезпечення позову полягає в
доказуванні обставин, з якими пов'язано
вирішення питання про забезпечення
позову.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви (п. 3 Постанови).

Заступник прокурора міста Києва
документів, які підтверджують, що за
час провадження у справі спірне
нерухоме майно може бути відчужене
відповідачем, що зробить неможливим
або утруднить виконання рішення
господарського суду у даній справі,
суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що клопотання
заступника прокурора м. Києва про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає.

19.06.2013 р. представник позивача направив
через канцелярію суду письмові
пояснення по суті справи.

У судовому засіданні представники
позивача та прокуратури позовні вимоги
підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, вимоги ухвали суду від
04.06.2013 р. не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.06.2013 р. розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 10.07.2014 р.

08.07.2013 р. через канцелярію суду від
представника товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-побутовий
комплекс «Зоряний» надійшла заява про
вступ останнього у справу як третьої
особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача. На підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, суд задовольнив вказане
клопотання у зв'язку з наступним.

Предметом спору є визнання права
власності на основні нерухомі засоби,
будівлі, споруди, інженерні мережі
відділення санаторію ім. Першого
Травня. Рішенням Господарського суду м.
Києва від 16.03.2010 р. у справі № 38/303-40/223-45/13
визнано недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна -
відділення санаторію ім. Першого
Травня, від 04.10.1993 р., укладеного між
Київським відділенням АТ
«Укрпрофоздоровниця» та
виробничо-побутовим кооперативом
«Зоряний». 21.09.2012 р. товариство з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-побутовий комплекс
«Зоряний» звернулося до
Господарського суду м. Києва з заявою
про перегляд рішення Господарського
суду м. Києва від 16.03.2010 р. у справі
№38/303-40/223-45/13 за нововиявленими
обставинами. Таким чином, прийняття
рішення у справі №910/10545/13 може вплинути
на права та обов'язки товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-побутовий комплекс
«Зоряний» з урахуванням заяви від
21.09.2013 р. про перегляд рішення
Господарського суду м. Києва від 16.03.2010
р. у справі №38/303-40/223-45/13 за
нововиявленими обставинами.

10.07.2013 р. представник прокуратури в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.07.2013 р. залучено до участі у
справі як третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача товариство з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-побутовий комплекс
«Зоряний» (далі - третя особа), розгляд
справи, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, було відкладено на 29.07.2013 р.

26.07.2013 р. від представника третьої особи
через канцелярію суду надійшло
клопотання про зупинення провадження у
справі.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 29.07.2013 р. у зв'язку з
перебуванням судді Чинчин О.В. у
відпустці, справу № 910/10545/13 передано
для розгляду судді Удаловій О.Г.

29.07.2013 р. у судовому засіданні
представники прокуратури та позивача
проти задоволення клопотання про
зупинення провадження у справі
заперечували.

Представники третьої особи в судовому
засіданні зазначене клопотання
підтримали, просили суд його
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Однією з підстав даного позову є
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.03.2010 р. у справі №
38/302-40/223-45/13, залишене без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.06.2010 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 04.08.2010 р., яким визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
04.10.1993 р., укладений між Київським
відділенням АТ «Укрпрофоздоровниця»
та виробничо-побутовим кооперативом
«Зоряний», предметом якого є
купівля-продаж основних нерухомих
засобів, будівель, споруд, інженерних
мереж відділення санаторію ім. Першого
Травня, з земельною ділянкою площею 2,7
га, що розташовані по вул. 9 лінія в
Пуща-Водиці м. Києва.

У зв'язку з тим, що Господарським судом
міста Києва прийнято до розгляду заяву
товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-побутовий
комплекс «Зоряний» про перегляд
згаданого вище рішення суду від 16.03.2010
р. за нововиявленими обставинами, суд
дійшов висновку про те, що клопотання
представника третьої особи про
зупинення провадження у справі, на
підставі ч. 1 ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 29.07.2013 р. провадження у справі
№ 910/10545/13 було зупинено до вступу в
законну силу судового рішення за
результатами розгляду заяви
товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-побутовий
комплекс «Зоряний» про перегляд
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.03.2010 р. у справі № 38/302-40/223-45/13
за нововиявленими обставинами.

06.08.2013 р. через канцелярію суду надійшла
апеляційна скарга представника
прокуратури на ухвалу Господарського
суду м. Києва від 29.07.2013 р. про зупинення
провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.10.2013 р.
апеляційну скаргу заступника
прокурора міста Києва залишено без
задоволення, а ухвалу Господарського
суду міста Києва від 29.07.2013 р. у справі №
910/10545/13 - без змін.

13.11.2013 р. від представника третьої особи
через канцелярію суду надійшло
клопотання про поновлення провадження
у справі, мотивоване тим, що 06.11.2013 р.
Київським апеляційним господарським
судом прийнято постанову за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення Господарського суду
м. Києва від 21.08.2013 р. у справі №
38/302-40/223-45/13.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 05.12.2013 р. провадження у справі
№ 910/10545/13 поновлено та призначено її
до розгляду на 19.12.2013 р.

19.12.2013 р. у судовому засіданні
представники прокуратури та позивача
позов підтримали в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про необхідність
залучення товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-побутовий
комплекс «Зоряний» до участі у справі
як відповідача 2, виключивши останнього
зі складу третіх осіб.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 19.12.2013 р. товариство з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-побутовий
комплекс «Зоряний» залучено до участі
у справі як відповідача 2, розгляд
справи, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, відкладено на 15.01.2014 р.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 15.01.2014 року у
зв'язку з перебуванням судді Удалової
О.Г. на лікарняному, справу №910/10545/13
передано для розгляду судді Чебикіній
С.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 15.01.2014 р. справу №910/10545/13 прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 04.02.2014 р.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 04.02.2014 року у
зв'язку з виходом судді Удалової О.Г. з
лікарняного, справу №910/10545/13 передано
останній для розгляду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 04.02.2014 р. справу № 910/10545/13 прийнято
до провадження.

У судовому засіданні представники
прокуратури та позивача позовні вимоги
підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача 2 в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечували.

Представник відповідача 1 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 04.02.2014 р. розгляд справи, на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України, відкладено на 13.02.2014 р.

13.02.2014 р. представник відповідача 2 на
виклик суду не з'явився.

Представники відповідачів 1 та 2
відзиву на позов не надали.

За таких обставин, суд вважає за
можливе на підставі ст. 75 ГПК України
розглянути справу у відсутності
відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників прокуратури, позивача та
відповідача 2, з'ясувавши обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, суд встановив:

Постановою Президії Федерації
професійних спілок України «Про
реалізацію та передачу основних фондів
збиткових і безперспективних
лікувально-оздоровчих закладів АТ
«Укрпофоздоровниця» № ІІ-3-20 від 25.03.1993
р. правлінню акціонерного товариства
«Укрпофоздоровниця» дозволено
реалізацію на конкурсних засадах
основних фондів лікувально-оздоровчих
збиткових закладів, зокрема відділення
санаторію ім. І Травня (Пуща-Водиця).

На підставі вищевказаної постанови
04.10.1993 р. між Київським відділенням АТ
«Укрпофоздоровниця» (далі - продавець)
та виробничо-побутовим кооперативом
«Зоряний» (далі - покупець) був
укладений договір купівлі-продажу
відділення санаторію ім. І Травня
(колишнє Красіна) (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, продавець
продає основні нерухомі засоби,
будівлі, споруди, інженерні мережі
відділення санаторію ім. І Травня, з
відокремленою земельною ділянкою,
площею 2,7 га, розташовані по вул. 9 лінія
в Пуща-Водиці м. Київ (далі - нерухоме
майно), а покупець купує за договірною
ціною в сумі 30 мільйонів карбованців.

Продавець фактично передав у власність
покупцю нерухоме майно, що
підтверджується актом
прийому-передачі основних нерухомих
фондів відділення санаторію ім. І
Травня від 19.11.1993 р., копія якого
долучена до матеріалів справи.

Приватне акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих закладів
України «Укрпрофоздоровниця» (далі -
відповідач 1) є правонаступником АТ
«Укрпофоздоровниця», а товариство з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-побутовий комплекс
«Зоряний» (далі - відповідач 2) є
правонаступником виробничо-побутового
кооперативу «Зоряний».

В обґрунтування свого позову
заступником прокурора м. Києва було
вказано, що спірне майно є державною
власністю, яким відповідач 1 заволодів
без відповідної правової підстави, а
рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.03.2010 р. у справі № 38/303-40/223-45/13
договір купівлі-продажу відділення
санаторію ім. І Травня від 04.10.1993 р.,
укладений між Київським відділенням АТ
«Укрпрофоздоровниця» та
виробничо-побутовим кооперативом
«Зоряний», визнано недійсним.

Вищевказане рішення Господарського
суду міста Києва було залишене без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.06.2010 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 04.08.2010 р.

19.06.2013 р. представник позивача направив
через канцелярію суду письмові
пояснення по суті спору, у яких
зазначав, що відповідно до постанови
Ради Міністрів УРСР «Про передачу
профспілкам санаторіїв і будинків
відпочинку Міністерства охорони
здоров'я УРСР» № 606 від 23.04.1960 р.,
Міністерство охорони здоров'я УРСР
зобов'язувалось передати до 01.05.1960 р.
Українській республіканській раді
профспілок усі діючі госпрозрахункові
санаторії, в тому числі санаторій ім. І
Травня.

Зазначеною постановою майно
передавалось у відання та не
передбачалось переходу права
власності на об'єкти
санаторно-курортного призначення від
держави до профспілкових органів.

Крім того, представник позивача у
письмових поясненнях звертав увагу на
те, що рішенням Господарського суду
міста Києва від 16.03.2010 р. у справі №
38/303-40/223-45/13, зокрема, встановлено, що
спірне майно є державною власністю.

Разом з тим, за результатами перегляду
справи № 38/303-40/223-45/13 за нововиявленими
обставинами Господарським судом міста
Києва було прийнято рішення від 21.08.2013
р., яким було скасовано рішення
Господарського суду міста Києва від
16.03.2010 р. у справі № 38/303-40/223-45/13

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 21.08.2013 р. у справі №
38/303-40/223-45/13, яке було залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2013 р.,
зокрема, встановлено наступне.

Рішенням № 407 від 12.04.1955 р. виконавчого
комітету Київської міської ради
депутатів трудящих «Про відвід будинку
відпочинку ім. Красіна земельних
ділянок під існуючий будинок
відпочинку» відведено Будинку
відпочинку ім. Красіна Українського
Управління курортів санаторіїв та
будинків відпочинку ВЦРПС земельну
ділянку площею біля 2,75 га по вул.
Лермонтовській, № -302, та земельну
ділянку площею біля 1,75 га по вул.
Пушкінській №-466, в Пуще-Водиці,
Подільського району, під існуючий
будинок відпочинку в межах, згідно
проекту Управління в справах
архітектури м. Києва.

Як вбачається з Архівного витягу з
додатку 3 до рішення № 745 від 14.08.1989 р.
Виконавчого комітету Київської
міської ради народних депутатів «Про
відведення земельних ділянок
підприємствам, установам і
організаціям для будівництва
об'єктів», наданого Державним архівом
м. Києва, за санаторієм «І Травня»
Київської територіальної ради по
управлінню курортами профспілок
закріплено земельну ділянку близько 2,7
га разом з існуючими будівлями і
спорудами по вулиці Гамарника, 47
(територія колишнього будинку
відпочинку ім. Красіна).

Враховуючи вищезазначені рішення
Виконавчого комітету Київської
міської ради депутатів трудящих "Про
відвід будинку відпочинку ім. Красіно
земельних ділянок під існуючий будинок
відпочинку" та рішення № 745 від 14.08.1989 р.
Виконавчого комітету Київської
міської ради народних депутатів "Про
відведення земельних ділянок
підприємствам, установам і
організаціям для будівництва об'єктів",
суд дійшов висновку, що вказаними
рішеннями підтверджується той факт, що
нерухоме майно санаторію ім. 1-го
Травня, яке було предметом договору
купівлі-продажу від 04.10.1993 р., не
перебувало у державній власності, а
було власністю профспілок.

Частиною 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу
України також встановлено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, твердження заступника
прокурора міста Києва та позивача про
те, що спірне майно є державною
власністю, суперечить фактичними
обставинам справи, а вимога щодо
визнання права власності держави в
особі Фонду державного майна України
на основні нерухомі засоби, будівлі,
споруди, інженерні мережі відділення
санаторію ім. Першого Травня є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Заступником прокурора міста Києва
також була заявлена вимога щодо
витребування від відповідача 1
спірного нерухомого майна у держану
власність в особі Фонду державного
майна України.

Враховуючи те, що вимога про
витребування нерухомого майна є
похідною від вимоги про визнання права
власності, суд дійшов висновку про те,
що вимога про витребування від
відповідача 1 нерухомого майна у
держану власність в особі Фонду
державного майна України також не
підлягає задоволенню судом.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Згідно з Законом України "Про судовий
збір" позивача не звільнено від сплати
судового збору.

Враховуючи те, що у задоволенні позову
відмовлено, судовий збір в розмірі 68
820,00 грн. підлягає стягненню з позивача
до Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Стягнути з Фонду державного майна
України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9,
код 00032945) в дохід Державного бюджету
України 68 820 ( шістдесят вісім тисяч
вісімсот двадцять) грн. 00 коп. судового
збору.

Повне рішення складено 27.02.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова