ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 р.
Справа № 914/143/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еквівес», м. Київ

до відповідача: Спільного
українсько-німецького підприємства
«Олнова» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю», м. Буськ

про стягнення 14 706 грн. 06 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Кожа А.В., представник
(довіреність №477 від 06.02.2014р.);

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еквівес», м. Київ
звернулася до Господарського суду
Львівської області з позовом до
Спільного українсько-німецького
підприємства «Олнова» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю», м. Буськ про
стягнення 14 706 грн. 06 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 17.01.2014р.
призначив розгляд справи на 10.02.2014 р.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив
задоволити. З приводу заявленого
позову пояснив, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поставки, на виконання умов якого
відповідачу було передано у власність
товар. Однак, відповідач свої
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого товару не виконав, на дату
звернення до суду заборгованість
становила 6 738 грн. 00 коп. У зв'язку з
порушенням строків оплати вартості
товару відповідачу нараховано штраф в
сумі 6 347 грн. 60 коп., пеню в сумі 1 316
грн. 63 коп., 3% річних в сумі 303грн. 83 коп.
Таким чином, загальний розмір
заборгованості, який підлягає до
стягнення з відповідача на користь
позивача, становить 14 296 грн. 62 коп.

Відповідач в судове засідання явку
представника не забезпечив, проти
позову не заперечив, доказів погашення
заборгованості не надав, вимог ухвали
суду від 17.01.2014 р. не виконав,
повідомлення про дату, час та місце
розгляду справи надсилалося на адресу,
вказану позовній заяві та в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що згідно
ст. 64 ГПК України є врученням належним
чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку
про достатність матеріалів справи для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача та його
відзиву на позовну заяву.

Представнику сторони роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

16 травня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еквівес»
(продавець) та Спільним
українсько-німецьким підприємством
«Олнова» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю», м. Буськ
(покупець) було укладено договір
поставки №05/16/13.

За цим договором продавець (позивач)
зобов'язувався поставляти покупцеві
(відповідачу) товари відповідно до
рахунків (специфікацій), що є
невід'ємною частиною даного договору.

13.05.2013 р. позивач надіслав відповідачу
рахунок на оплату по замовленню №Е-990
від на загальну суму 31 738 грн. 00 коп.

На виконання умов вищевказаного
договору, позивач поставив відповідачу
по видатковій накладній №E-990 від 21.05.2013
р. та довіреності на отримання ТМЦ №00111
від 17.05.2013 р. (оригінали видаткової
накладної та довіреності оглянуті в
судовому засіданні, завірені копії
долучені до матеріалів справи) товар на
загальну суму 31 738 грн. 00 коп.

Згідно п. 2.3. договору покупець
зобов'язується оплатити визначену
рахунком (специфікацією) загальну
вартість товарів, що поставляється, у
повному обсязі на підставі
рахунку-фактури, виставленого
продавцем, на протязі 10 календарних
днів, але не пізніше 29 числа поточного
місяця шляхом переказу грошових коштів
у безготівковій формі на поточний
рахунок продавця.

Відповідач оплатив отриманий товар
частково в сумі 25000 грн. 00коп., що
підтверджується виписками з
банківського рахунку, зокрема, 22.07.2013 р.
- 10 000 грн. 00 коп., 23.08.2013 р. - 10 000 грн. 00
коп., 08.11.2013 р. - 2000грн. 00 коп., 23.12.2013 р. - 3
000 грн. 00 коп.

Таким чином, з матеріалів справи,
пояснень представника позивача,
вбачається, що відповідач свої
зобов'язання перед позивачем щодо
оплати вартості отриманого товару
виконав частково, станом на дату
розгляду справи в суді заборгованість
відповідача перед позивачем становить
6 738 грн. 00 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК
України, договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно п. 4.3. договору у випадку
порушення строків платежів, визначених
цим договором, покупець зобов'язаний
сплатити продавцю штраф в розмірі 20%
від суми простроченого платежу за
перший день простроченого платежу та
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла на період, за який
нараховується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

З урахуванням вказаних вимог позивачем
нараховано штраф в розмірі 6347 грн. 60
коп., а також за період з 30.05.2013 р. по
26.12.2013 р. пеню в розмірі 1 316 грн. 63 коп.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України встановлено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня коли зобов'язання мало
бути виконано.

Таким чином, у відповідності з вимогами
п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування пені
за порушення відповідачем строків
оплати вартості товару припиняється
30.11.2013 р., тобто через шість місяців з
дня коли зобов'язання мало бути
виконаним. Після проведеного судом
перерахунку ((31 738 грн. 00коп. х 15% / 365 х 11 (з
30.05.2013 р. по 09.06.2013 р.)) + (31 738 грн. 00 коп. х 14%
/ 365 х 42 (з 10.06.2013 р. по 21.07.2013 р.)) + (21 738 грн.
00 коп. х 14% / 365 х 22 (з 22.07.2013 р. по 12.08.2013 р.)) +
(21 738 грн. 00 коп. х 13% / 365 х 10 (з 13.08.2013 р. по
22.08.2013 р.)) + (11 738 грн. 00 коп. х 13% / 365 х 77 (з
23.08.2013 р. по 07.11.2013 р.)) + (9 738 грн. 00 коп. х 13%
/ 365 х 23 (з 08.11.2013 р. по 30.11.2013 р.)) = 1 317 грн. 28
коп.), розмір пені за прострочення
оплати вартості товару повинен
становити 1 317 грн. 28 коп.

Після проведеного судом перерахунку
розмір пені є більшим, ніж заявлено
позивачем до стягнення. Оскільки
позивач не скористався своїм правом на
збільшення позовних вимог в частині
донарахованих сум пені, до задоволення
підлягає пеня в сумі 1 316 грн. 63 коп.,
тобто, в межах заявлених позовних
вимог.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем
правомірно нараховано 3% річних в сумі
303 грн. 83 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення, складає 6 738
грн. 00 коп. основного боргу, 6 347 грн. 60
коп. штрафу, 1 316 грн. 63 коп. пені, 303грн. 83
коп. 3% річних.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
судові витрати по розгляду справи
відповідно до ст. 49 ГПК України
необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК
України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Спільного
українсько-німецького підприємства
«Олнова» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю», м. Буськ,
вул.В.Івасюка, 5, Львівська область
(ідентифікаційний код 22421742) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еквівес», м. Київ,
вул.Магнітогорська, 1 (ідентифікаційний
код 37502259) 6 738 грн. 00 коп. основного боргу,
6 347 грн. 60 коп. штрафу, 1 316 грн. 63 коп.
пені, 303 грн. 83коп. 3% річних, 1 720 грн. 50
коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 10.02.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 14.02.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.