ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

24.02.2014 Справа №
901/145/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укркомерцгруп»,
Україна, м.Київ

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
«Феодосійський механічний завод», АР
Крим, м.Феодосія

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Відкритого
акціонерного товариства
«Облтрансгаз», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим

про стягнення грошових коштів

Суддя Мокрушин В.І

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Сапронов О.В. -
представник, дов. № б/н від 20.02.2014

від третіх осіб - не з'явились

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укркомерцгруп» звернувся до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим із позовною заявою до
відповідача - Публічного акціонерного
товариства «Феодосійський механічний
завод» про стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу у сумі 351500,00
грн., пеню з договором купівлі-продажу
станом на 17.12.2013 у сумі 16520,50 грн. та
просить стягнути судовий збір у сумі
7360,41 грн.

У судовому засіданні представник
відповідача усно визнав позовні вимоги
та не заперечував щодо задоволення
позову.

Позивач та треті особи явку своїх
представників у судове засідання не
забезпечили, про причини неприбуття
суд не повідомили. Про час та дату
судового засідання сповіщені належним
чином - рекомендованою
кореспонденцією.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
не з'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст.77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Зазначена правова позиція висловлена у
постанові Вищого господарського суду
України від 19.10.2011 по справі № 5023/4165/11.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Бізнес -
Брок Ф» (Продавець) та Публічним
акціонерним товариством «Федосійський
механічний завод» (Покупець) укладено
договір куплі-продажу цінних паперів
№ДД/12/4 (а.с.9).

Відповідно п.1.1. Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця,а Покупець - прийняти та
оплатити цінні папери (надалі ЦП) на
умовах Договору.

Згідно п.1.2. предметом Договору є:
вексель простий, документарна, ордерна:
серії АА № 2484439, ВАТ «Облтрансгаз»,
загальна номінальна вартість ЦП
складає: 370 000,00, загальна договірна
вартість ЦП складає: 351 500,00 грн.,без ПДВ,
дата складання 08.02.2012 р., дата погашення
19.12.2017.

Згідно п.1.3. сума Договору становить 351
500,00 (Триста п'ятдесят одна тисяча
п'ятсот гривень 00 коп.) грн., без ПДВ.

Пунктом 2 договору встановлений
порядок розрахунків. Так, згідно п.2.1.
оплата вартості ЦП провадиться у
безготівковій формі шляхом переказу
грошових коштів Покупцем на поточний
рахунок Продавця у термін до 31 грудня
2012 року.

Відповідно п.4.1., п.4.3. у разі прострочки
виконання Покупцем умов п.2.1. цього
Договору, Покупець зобов'язаний
сплатити Продавцю пеню у розмірі 0,02%
від загальної суми цього Договору за
кожний банківський день прострочення,
але не більше 100% обумовленої п.1.2. суми.
Неустойки (штрафи, пеня) за цим
Договором або в зв'язку з ним,
підлягають сплаті за першою вимогою
контрагента. Сплата неустойки по цьому
Договору не звільняє винну сторону від
виконання зобов'язання по цьому
договору, якщо інше не випливає з цього
договору або додаткових угод Сторін.

Так, згідно акту прийому-передачі
цінних паперів до Договору
купівлі-продажу цінних паперів №ДД/12/4
від 20 грудня 2012 року ТОВ «Бизнес-Брок Ф»
було передано ПАТ «Феодосійський
механічний завод» цінні папері на
загальну договірну вартість 351 500,00 грн.
(а.с.10).

28 грудня 2012 року між ТОВ «Бизнес-Брок Ф»
(Первісний кредитор) та ТОВ
«Укркомерцгруп» (Новий кредитор) було
укладено Договір про відступлення
права вимоги №2ВВ, відповідно до п.1.1
якого Первісний кредитор передає
Новому кредиторові, а Новий кредитор
приймає право вимоги, що належить
Первісному кредиторові, і стає
кредитором за Договором № ДД/12/4 від 20
грудня 2012 р. (Основний договір),
укладеним між Первісним кредитором та
Публічним акціонерним товариством
«Феодосійський механічний завод»
(Боржник) на суму 351 500,00 грн., без ПДВ.

Згідно п.1.2. за цим Договором Новий
кредитор одержує право (замість
Первісного кредитора) вимагати від
Боржника належного виконання всіх
зобов'язань за Основним договором в
тому числі пеню та штрафи у разі
прострочки Боржником умов оплати.

Відповідно п. 2.1., п.2.2. гідно з
відступленням права вимоги за цим
Договором Новий кредитор сплачує в
погашення заборгованості по Основному
договору Первісному кредитору суму у
розмірі 351 500,00 грн., без ПДВ, шляхом
безготівкового перерахування на
поточний рахунок Первісного кредитора.
Строк сплати винагороди становить 5
робочих днів після дня набрання
чинності цим Договором.

Згідно п.4.1.за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань за цим Договором
винна Сторона сплачує іншій Стороні
неустойку в розмірі 0,01% від
простроченої суми за кожен день
прострочення.

Повідомленням №2/29/12/12 від 29 грудня 2012 р.
первісний кредитор -ТОВ «Бізнес-Брок
Ф» - сповістив Відповідача про заміну
кредитора та вказав реквізити нового
кредитора, на які підлягає
перерахуванню платіж за Договором
№ДД/12/4.

Проте відповідач свої зобов'язання
щодо оплати заборгованості за
договором не виконав.

Так, 12.01.2013 позивач звернувся до
відповідача з вимогою про сплату боргу,
згідно якої просив погасити існуючу
заборгованість не пізніше 3 робочих
днів з дати отримання вимоги та
попередив про можливість застосування
заходів щодо нарахування штрафних
санкцій (а.с.13).

18 грудня 2013 року Позивач надіслав
Відповідачу повторну вимогу про сплату
боргу за Договором №ДД/12/4 на підставі
не виконання Відповідачем своїх
обов'язків в частині сплати вартості
придбаних ним цінних паперів (а.с.17).

Проте відповідачем вказані вимоги
залишив поза увагою, не сплативши
наявну заборгованість за Договором
№ДД/12/4 у сумі 351 500,00 грн., у зв'язку з чим
позивач був змушений звернутись до
суду із позовною заявою про стягнення
наявної заборгованості у примусовому
порядку.

Дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, оцінивши наявні докази у
їх сукупності в порядку ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає позов підлягаючим
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України, зобов'язання виникає з
угод, що не суперечать закону, а також
внаслідок вчинення господарських дій
на користь другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з ч.1
ст.175 Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного
кодексу України та положень статті 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог діючого законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Так, враховуючи невиконання
відповідачем зобов'язань щодо оплати
вартості цінних паперів за договором,
суд вважає за необхідне позовні вимоги
в частині стягнення суми основної
заборгованості у розмірі 351500,00 грн.
задовольнити, оскільки вони
обґрунтовані, підтверджені
документально та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення суми пені у розмірі 16520,50 грн.,
суд зазначає наступне.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
визначає: неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Угода по забезпеченню виконання
зобов'язання здійснюється у письмовій
формі (ст.547 Цивільного кодексу
України).

Позивач в обґрунтування заявлених
позовних вимог посилається на п.4.1.
договору, згідно якого у разі
прострочки виконання Покупцем умов
п.2.1. цього Договору, Покупець
зобов'язаний сплатити Продавцю пеню у
розмірі 0,02% від загальної суми цього
Договору за кожний банківський день
прострочення, але не більше 100%
обумовленої п.1.2. суми.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343
Господарського кодексу України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
установлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
вимога щодо сплати боргу отримана
відповідачем згідно поштового
повідомлення про вручення поштового
відправлення 15.01.2013 (а.с.14).

Згідно приписів ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п.2 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Так, суд, з урахуванням приписів
наведених статей, починає відлік
строку нарахування пені з 24.01.2013 по
24.07.2014 відповідно, що становить 12654,00
грн.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги в частині
стягнення пені задовольнити частково,
стягнувши з відповідача суму пені у
розмірі 12654,00 грн.

Відповідачем під час розгляду даної
справи не був доведений суду факт
своєчасного виконання взятих на себе
зобов'язань. Суд також бере до уваги
факт визнання позовних вимог
відповідачем у судовому засіданні.

Згідно ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте доказів, які б спростовували
доводи позивача відповідачем суду не
надано. Відповідачем також не оспорена
сума розрахунку заборгованості
позивача, що відповідно до положень
статті 33,34 Господарського
процесуального кодексу України є його
обов'язком.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам в порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки звернення до суду із даним
позовом пов'язане саме з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Повне рішення складено 27.02.2014.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

· Позов задовольнити частково.

· Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Феодосійський механічний завод» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укркомерцгруп» суму
основної заборгованості у розмірі
351500,00 грн., пеню у розмірі 12654,00 грн. та
судовий збір у розмірі 7283,08 грн.

· В іншій частині у задоволенні
позову відмовити.

· Видати наказ після набрання
рішенням суду законної сили.

Суддя В.І.
Мокрушин