ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

24.02.2014 Справа №
901/203/14за позовом Фізичної
особи-підприємця Мартиненко Олега
Володимировича, АР Крим, м.Білогірськ

до відповідача Малого державного
підприємства «Пересувна механізована
колона №55», АР Крим, м.Білогірськ в
особі ліквідатора Горюна Віталія
Васильовича, АР Крим, м.Сімферополь

про визнання права власності

Суддя Мокрушин В.І

Представники сторін:

від позивача - Мустафаєв Е.І. -
представник, дов. № 1455 від 05.11.2013

від відповідача - не з'явився

Суть спору: позивач - Фізична
особа-підприємець Мартиненко Олега
Володимировича звернувся до
господарського суду Автономної
Республіки Крим із позовною заявою до
відповідача Малого державного
підприємства «Пересувна механізована
колона №55» про визнання договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення №3 укладеного 17.12.2012 дійсним
та визнання за позивачем права
власності на нежитлове приміщення
загальною площею 104,1 кв.м., розташоване
за адресою: вул.Обїздне шосе 2, м.
Білогірськ, АР Крим, 97600.

У судовому засіданні представник
позивача усно підтримав вимоги
позовної заяви та просив позов
задовольнити. Крім того, представив
відповідь на запит Реєстраційної
служби Білогірського РУЮ АРК.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
причини неприбуття суд не сповістив.
Відзиву на позов не представив. Про
день, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином -
рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
не з'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст.77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Зазначена правова позиція висловлена у
постанові Вищого господарського суду
України від 19.10.2011 по справі № 5023/4165/11.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

17.12.2012 відбулися торги (аукціон) з
продажу майна банкрута - Малого
державного підприємства «Пересувна
механізована колона №55», а саме
нежитлового приміщення загальною
площею 104,1 кв.м., розташованого за
адресою: м.Білогірськ, вул. Об'їзне шосе,
2а, переможцем яких визнано Фізичну
особу-підприємця Мартиненко Олега
Володимировича (а.с.9)

За результатами даних торгів 17.12.2012 між
Малим державним підприємством
«Пересувна механізована колона №55» в
особі ліквідатора Горюна Віталія
Васильовича (Продавець) та Фізичною
особою-підприємцем Мартиненко Олегом
Володимировичем (Покупець) укладено
договір купівлі-продажу №03, згідно п.1.1.
якого Продавець продає, а Покупець
купляє: нежитлове приміщення,
загальною площею 104,1 кв.м., яке належить
Продавцю на підставі свідоцтва про
право власності від 19.01.2011 номер 9/9
(а.с.10-11).

Відповідно до п.1.2. місцезнаходження
майна: АР Крим, м.Білогірськ, вул.
Об'їзне шосе, 2а.

Згідно п.2.1., 2.2. Покупець зобов'язаний з
моменту укладення даного договору
купівлі-продажу сплатити Продавцю за
отримане майно, вказане в п.1.1 суму у
розмірі 27000,00 грн. вказана ціна
визначена експертним шляхом з
урахуванням Протоколу аукціону від
17.12.2012 та узгодженням взаємних
розрахунків від 17.12.2012 на суму
гарантійного внеску 3000,00 грн.

Пунктами 2.3., 2.4. передбачено, що
розрахунки сторонами за тримане майно
відбуваються у безготівковому порядку
шляхом перечислення його вартості на
розрахунковий рахунок Продавця.
Розрахунки проводяться зі 100%
передплатою майна Покупцем на протязі 3
банківських днів з моменту підписання
даного договору.

Відповідно до п.4.1.2. Продавець
зобов'язаний забезпечити явку, а також
надати усі необхідні документи, для
проведення державної реєстрації
даного договору.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що
державна реєстрація даного договору
купівлі-продажу проводиться у строк до
12.02.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, у
виконання п.2 даного договору позивачем
згідно квитанції №49388 від 17.12.2012
перераховано на рахунок відповідача
27000,00 грн. (а.с.15).

Згідно акту приймання-передачі від
20.12.2012 відповідачем передано позивачу
майно, зазначене у договорі (а.с.13).

Проте, як зазначає позивач, у порушення
умов даного договору відповідач до
вказаної дати не з'явився для
нотаріального посвідчення укладеного
договору.

Так, позивачем на адресу відповідача
були направлені листи з проханням
забезпечити явку 25.11.2013 та 22.05.2013 для
нотаріального посвідчення даного
договору до приватного нотаріуса
Лапкіної А.С. Проте відповідач у
подальшому ухилявся від нотаріального
посвідчення договору, що й стало
підставою для звернення до суду для
визнання договору дійсним та визнання
права власності.

Дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши наявні докази у їх
сукупності в порядку ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає позов
обґрунтованим і підлягаючим
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно пункту 1 частини другої
статті 11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу
України визначено, що зобов'язання
виникає з угод, що не суперечать закону,
а також внаслідок вчинення
господарських дій на користь другої
сторони.

У відповідності зі статтею 629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі (стаття
657 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 640 Цивільного
кодексу України договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є укладеним
з дня такого посвідчення.

Відповідно до приписів статті 220
Цивільного кодексу України якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Так, з матеріалів справи судом
вбачається домовленість сторонами
щодо усіх істотних умов договору та
часткове виконання умов договору, що
виходить з оплати вартості майна за
договором покупцем та передачі майна
продавцем відповідно до акту
приймання-передачі.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги в частині визнання
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення №3 укладеного 17.12.2012
дійсним, задовольнити, оскільки вони
обґрунтовані, засновані на приписах
діючого законодавства та підлягають
задоволенню.

Щодо вимог позовної заяви про визнання
права власності позивача на спірне
майно, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 147 Господарського
кодексу України встановлено, що
майнові права суб'єктів господарювання
захищаються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Статтею 321 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
16 Цивільного кодексу України визнання
права власності на майно є одним із
способів захисту права власності.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
спірне майно передано позивачу на
підставі укладеного 17.12.2012 договору
купівлі-продажу.

Згідно Державного акту на право
постійного користування землею №004368
від 25.04.1994 земельна ділянка 2,91 га була
передана ПМК-55 «Спецагрострою-2»
відповідно до рішення Білогірської
районної ради народних депутатів від
03.07.1992 для будівництва промислової бази
(а.с.32-34).

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне задовольнити позов в частині
визнання права власності на майно:
нежитлове приміщення загальною площею
104,1 кв.м., розташоване за адресою:
м.Білогірськ, вул. Об'їзне шосе, 2а,
оскільки вони обґрунтовані, засновані
на приписах діючого законодавства та
підлягають задоволенню.

Згідно ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте доказів, які б спростовували
доводи позивача відповідачами суду не
надано.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються на
відповідача в порядку ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки звернення до суду із
даним позовом пов'язане саме з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
договором.

Так, як вбачається з матеріалів справи
позивачем сплачено суму судового збору
за подання позовної заяви з
немайновими вимогами у розмірі на
загальну суму 1755,60 грн.

Так, відповідно до положень частини 2
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» за подання до господарського
суду сплачується судовий збір у
наступному розмірі: за подання
позовної заяви немайнового характеру -
1 розмір мінімальної заробітної плати.

Положеннями статті Закону України
«Про державний бюджет на 2014 рік»
установлено на 2014 рік мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі: з 1
січня - 1218,00 гривень.

Враховуючи задоволення позовних вимог,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
сплачену суму судового збору за
позовні вимоги немайнового характеру у
розмірі 1755,60 грн. та в Дохід державного
бюджету України недоплачену суму
судового збору у розмірі 537,60 грн.

Крім того, відповідно приписів п.2.10.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» у
випадках об'єднання в одній заяві вимог
як майнового, так і немайнового
характеру судовий збір згідно з
пунктом 3 статті 6 Закону підлягає
сплаті як за ставками, встановленими
для позовів майнового характеру, так і
за ставками, встановленими для
розгляду позовних заяв зі спорів
немайнового характеру.

Так, враховуючи звернення позивача до
суду з позов, який об'єднує як майнові,
так і немайнові вимоги, та сплату
позивача лише за позовні вимоги
немайнового характеру, суд вважає за
необхідне стягнути в Дохід державного
бюджету України суму судового збору, що
підлягає сплаті за вимоги майнового
характеру з відповідача.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Повне рішення складено 27.02.2014.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

· Позов задовольнити у повному
обсязі.

· Визнати дійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення №03 укладеного 17.12.2012 між
Малим державним підприємством
«Пересувна механізована колона №55» в
особі ліквідатора Горюна Віталія
Васильовича та Фізичною
особою-підприємцем Мартиненко Олегом
Володимировичем.

· Визнати право власності за
Фізичною особою-підприємцем
Мартиненко Олегом Володимировичем на
нежитлове приміщення загальною площею
104,1 кв.м., розташоване за адресою:
вул..Обїздне шосе 2, м. Білогірськ, АР
Крим, 97600.

· Стягнути з Малого державного
підприємства «Пересувна механізована
колона №55», АР Крим, м.Білогірськ в
особі ліквідатора Горюна Віталія
Васильовича на користь Фізичної
особи-підприємця Мартиненко Олега
Володимировича судовий збір у сумі 1755,60
грн.

· Стягнути з Малого державного
підприємства «Пересувна механізована
колона №55», АР Крим, м.Білогірськ в
особі ліквідатора Горюна Віталія
Васильовича в дохід Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 2973,6 грн.

· Видати накази після набрання
рішенням суду законної сили.

Суддя В.І.
Мокрушин