КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р. Справа№ 910/18681/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Бєлашко О.О. - довіреність
від 03.06.2013;

від відповідача: Каленська М.А. -
довіреність №357 від 09.01.2014;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Аграрного
фонду

на рішення господарського суду міста
Києва від 16.12.2013

у справі № 910/18681/13 (суддя Трофименко
Т.Ю.)

за позовом Приватного
сільськогосподарського підприємства
"ШЛЯХОВИК"

до Аграрного фонду

про розірвання договорів, зобов'язання
вчинити дії та стягнення 110 380,17 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 по справі № 910/18681/13,
повний текст якого складено 23.12.2013,
позов задоволено, а саме: розірвано
договір складського зберігання від
12.10.2009 № 545, укладений між Аграрним
фондом та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Шляховик", розірвано договір
складського зберігання від 12.08.2011 №
288/11, укладений між Аграрним фондом та
Приватним сільськогосподарським
підприємством "Шляховик", розірвано
додатковий договір до договору
складського зберігання зерна від 12.08.2011
№ 288/11, укладений між Аграрним фондом
та Приватним сільськогосподарським
підприємством "Шляховик", зобов'язано
Аграрний фонд забрати зі складу
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Шляховик" зерно в
кількості 400 тонн та стягнуто з
Аграрного фонду на користь Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Шляховик" 110 380 грн. 77 коп. основного
боргу, 6 795 грн. 62 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що відповідачем в
порушення умов укладених з позивачем
договорів, не виконано обов'язок щодо
оплати наданих останнім послуг, в
зв'язку з чим у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість,
та що стало підставою для розірвання
укладених між сторонами договорів та
зобов'язання відповідача вчинити дії.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 16.12.2013, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати в частині
задоволення вимог про стягнення з
Аграрного фонду 110 380,77 грн. основного
боргу та розірвання договору
складського зберігання від 12.08.2011 №28,
укладеного між Аграрним фондом та
Приватним сільськогосподарським
підприємством "Шляховик" та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
в цій частині відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не враховано,
що:

- позивач просив стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 91 000,00 грн. та
стягнуто з відповідача - 110 380,77 грн.;

- актами перевірки наявності до
державного інтервенційного фону та
відповідності його кількісним та
якісним показникам за 05.03.2013, 30.04.2013,
03.10.2013 зафіксовано те, що зерно не може
бути застосоване для хлібопекарських
потреб, а тому в силу п.5.10 договору
складського зберігання зерна (в
редакції додаткового договору до
договору складського зберігання зерна
від 12.08.2011 за №288 11 від 2012) відповідач
припинив оплату послуг зберігання
зерна, а вимога про сплату
заборгованості була надіслана
позивачем вже після виявлення
недоліків зерна.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Аграрного фонду у справі № 910/18681/13
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Станіку С.Р.

Згідно розпорядження заступника
Голови Київського апеляційного
господарського суду від 24.01.2014, було
сформовано для розгляду апеляційної
скарги Аграрного фонду по справі №
910/18681/13 колегію суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Дідиченко М.А. та Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.01.2014
апеляційну скаргу Аграрного фонду на
рішення господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 у справі № 910/18681/13
прийнто до провадження колегії суддів
у складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Дідиченко М.А. та Пономаренко Є.Ю.
Розглядсправи призначено на 10.02.2014.

10.02.2014 через відділ документообігу
Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 10.02.2014 відповідач
апеляційну скаргу підтримав, просив
рішення суду першої інстанції
скасувати в частині задоволення вимог
про стягнення з Аграрного фонду 110 380,77
грн. основного боргу та розірвання
договору складського зберігання від
12.08.2011 №28, укладеного між Аграрним
фондом та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Шляховик" та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову в цій частині
відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.02.2014 проти апеляційної
скарги заперечував, з урахуванням
поданого через відділ документообігу
Київського апеляційного
господарського суду відзиву, просив
суд апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення, рішення
господарського суду першої інстанції -
без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення місцевого господарського суду
в частині стягнення заборгованості
зміні, за наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи 12.10.2009 між позивачем - Приватним
сільськогосподарським підприємством
"ШЛЯХОВИК" (зерновий склад) та
відповідачем - Аграрним фондом, як
поклажодавцем укладено договір
складського зберігання зерна №545,
відповідно до п. 1.1 якого відповідач
зобов'язується передати на зберігання
позивачу зерно (об'єкт державного
цінового регулювання) пшениці, якість
якого відповідає ДСТУ 3768:2009; ячменю,
якість якого відповідає ДСТУ 3769-98;
кукурудзи, якість якого відповідає
ДСТУ 4525:2006, за заліковою вагою в
кількості, яка визначена по фактичній
кількості зерна, що надійшло на
карточку відповідача і засвідчується
відповідними складськими документами,
а позивач зобов'язується прийняти таке
зерно для зберігання на визначених цим
договором умовах і в установлений
строк повернути його відповідачу або
особі, зазначеній ним, як одержувач, у
стані, передбаченому цим договором та
законодавством.

Згідно до п.3.1.1, п.3.1.6 договору позивач
зобов'язаний був прийняти від
відповідача зерно фактичної якості,
але не вище обмежувальний кондицій,
забезпечити його належне зберігання у
повному обсязі та здійснити відпуск
відповідачу всієї кількості зерна, що
фактично зберігається на день
відпуску. Зберігати зерно протягом
строку, визначеного в договорі.

В п.7.1 договору №545 встановлений строк
зберігання зерна - до пред'явлення
вимоги відповідача.

Відповідно до п. 3.3.2 договору
відповідач зобов'язався відшкодувати
витрати з приймання, зберігання,
відвантаження. Відповідач відшкодовує
витрати зі зберігання зерна з моменту
передачі зерна відповідача на
зберігання позивачу на підставі актів
відшкодування витрат.

12.08.2011 між відповідачем, як
поклажодавцем, та позивачем (зерновий
склад) укладено договір складського
зберігання зерна №288/11, відповідно до
п.1.1 якого відповідач зобов'язувався
передати на зберігання позивачу зерно
пшениці, жита, ячменю, кукурудзи,
гречки, якість яких відповідає діючим
ДСТУ, за заліковою вагою в кількості,
яка визначається по фактичній
кількості зерна, що надійшло на
карточку відповідача і засвідчується
відповідними складськими документами,
а позивач зобов'язується прийняти таке
зерно для зберігання на визначених цим
договором умовах і в установлений
строк повернути його відповідачу або
особі, зазначеній ним, як одержувач, у
стані, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 3.3.1, п.3.1.6 договору
позивач зобов'язаний був прийняти від
відповідача зерно фактичної якості,
але не вище обмежувальний кондицій,
забезпечити його належне зберігання у
повному обсязі та здійснити відпуск
відповідачу всієї кількості зерна, що
фактично зберігається на день
відпуску. Зберігати зерно протягом
строку, визначеного в договорі.

Відповідно до п. 3.3.2 договору
відповідач зобов'язався відшкодувати
витрати з приймання, зберігання,
відвантаження. Відповідач відшкодовує
витрати зі зберігання зерна з моменту
передачі зерна відповідача на
зберігання позивачу на підставі актів
відшкодування витрат.

Згідно з п. 5.4 договору відповідач
відшкодовує витрати із зберігання
зерна з моменту передачі зерна
відповідача на зберігання позивачу на
підставі актів відшкодування витрат.

Відповідно до п. 5.3 договору вартість
зберігання однієї тонни зерна на
місяць в розмірі 17,50 грн. Ціна договору
становить 200 000 грн. (п.5.7). Строк дії
договору зберігання до 31.12.2011 (п. 9.1).

Між сторонами було укладено додатковий
договір до договору складського
зберігання зерна №288/11 від 12.08.2011.
Відповідно до умов якого сторонами
внесені зміни в договір зберігання
зерна №288/11 від 12.08.2011 та встановлено, що
строк дії договору складського
зберігання становить до 31.12.2012.

Пунктом 5 додаткового договору пункт 5.4
договору складського зберігання
викладено в новій редакції, відповідно
до якої відповідач сплачує вартість
послуг із зберігання зерна з дати
передачі зерна відповідача на
зберігання позивачу згідно актів
передавання-приймання до договору
складського зберігання зерна на
підставі актів виконаних робіт, за
умови надходження на рахунок
відповідача коштів з Державного
бюджету на зазначені цілі».

Пунктом 7 додаткового договору сторони
доповнили розділ 5 складського
зберігання пунктом 5.10 наступного
змісту: у разі підтвердження факту
відсутності зерна відповідача на
складах позивача (на підставі акту
перевірки наявності та стану
зберігання зерна) чи погіршення його
якісних показників (на підставі
документу, виданого повноважним
органом), оплата послуг за зберігання
зерна відповідачем припиняється до
вирішення питання згідно вимог чинного
законодавства.

В подальшому між сторонами було
підписано додатковий договір без дати
до договору складського зберігання
зерна від 12.08.2011 за №288/11, яким були
внесені зміни до договору складського
зберігання зерна від 12.08.2011 за №288/11.
Пункт 9.1. договору складського
зберігання сторони виклали в
наступній редакції: "Договір набирає
чинності з моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення печатками сторін і діє до
31.12.2013, але у будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань у повному обсязі".

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується складською
квитанцією на зерно за №100 від 12.10.2009, та
актом передавання - приймання на
зберігання зерна державного
інтервенційного фонду від 12.10.2009,
відповідач передав, а позивач прийняв
на зберігання пшеницю 3 класу в
кількості (вагою) 400 000 кг.

Як зазначав позивач, відповідач свій
обов'язок щодо оплати наданих
позивачем послуг зі зберігання майна,
виконує не в повному обсязі та,
починаючи з 01.12.2011 не сплачує надані
позивачем послуги, в зв'язку з чим у
відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість за період з
01.12.2011 по 31.12.2012 в сумі 110 380,77 грн.

Як зазначав позивач, на підтвердження
наданих ним відповідачу за договором
послуг, було надіслано акти виконаних
робіт за вказаний вище період, однак,
відповідач зазначені акти не підписав
та не повернув.

Враховуючи вищевикладене позивачем
було надіслано на адресу відповідача
лист від 01.03.2013 за №54 з пропозицією
відповідачу продати зерно позивачу.
Зазначений лист відповідачем отримано
04.03.2013, однак, залишено без відповіді.

13.03.2013 позивачем було надіслано на
адресу відповідача вимогу забрати
зерно та сплатити борг зі зберігання
зерна. Зазначена вимога була отримана
відповідачем 15.03.2013, однак залишена без
відповіді та задоволення.

03.06.2013 позивачем було надіслано на
адресу відповідача лист №127 з вимогою
сплатити заборгованість за зберігання
зерна за період з 01.11.2011 по 31.12.2012 в
розмірі 110 380,77 грн. та надіслано акти
виконаних робіт за період з 01.11.2011 по
31.12.2012, що підтверджується описом
вкладення у лист від 03.06.2013, фіскальним
чеком поштової установи. Зазначений
лист був вручений відповідачу 05.06.2013, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

У відповідь на вимогу позивача про
сплату заборгованості відповідач
надіслав на адресу позивача лист
№41-07/1204 від 13.06.2013, в якому зазначав, що
він не має можливості здійснити оплату
вартості наданих позивачем послуг зі
зберігання зерна, зокрема 400 000 кг
пшениці, оскільки в зв'язку з
неналежним виконанням позивачем свого
обов'язку щодо зберігання зерна, якість
цього зерна погіршилась.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Стаття 936 Цивільного кодексу України
встановлює, що за договором зберігання
одна сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно п. 24 ст. і Закону України "Про
зерно та ринок зерна в Україні"
складські документи на зерно це -
товаророзпорядчі документи, що
видаються зерновим складом власнику
зерна як підтвердження прийняття зерна
на зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу
повернути його володільцеві такого
документа. Відповідно до п. 1 Порядку
випуску бланків складських документів
на зерно, їх передачі та продажу
зерновим складам, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№> 510 від 11.04.2003, підставою для видачі
складських документів на зерно (далі -
складські документи) є прийняття зерна
зерновим складом на зберігання.

Наказом Міністерства аграрної
політики України № 198 від 27.06.2003
затверджено Положення про обіг
складських документів на зерно.

Згідно п. 1.1. Положення складськими
документами на зерно є : складська
квитанція, просте та подвійне
складські свідоцтва. Пункт 1.7.
Положення визначає, що зерновий склад
на бажання поклажодавця зобов'язаний
видати йому один із складських
документів на зерно. При оформленні
партії зерна складська квитанція
виписується в обов'язковому порядку як
первинний документ, що засвідчує
кількість та якість прийнятого складом
зерна.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
зобов'язання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З огляду на викладене, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що
12.10.2009 між позивачем - Приватним
сільськогосподарським підприємством
"ШЛЯХОВИК" (зерновий склад) та
відповідачем - Аграрним фондом, як
поклажодавцем, укладено договір
складського зберігання зерна №545, на
виконання умов якого відповідач 12.10.2009
передав, а позивач прийняв на
зберігання пшеницю 3 класу в кількості
(вагою) 400 000 кг, що підтверджується
складською квитанцією на зерно за №100
від 12.10.2009, актом передавання -
приймання на зберігання зерна
державного інтервенційного фонду від
12.10.2009 та не заперечується
відповідачем.

Також 12.08.2011 між відповідачем, як
поклажодавцем, та позивачем (зерновий
склад) укладено договір складського
зберігання зерна №288/11, з подальшими
змінами викладеними в додаткових
договорах до договору складського
зберігання зерна №288/11 від 12.08.2011.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що фактично за договором
№288/11, було продовжено зберігання 400 000
кг. зерна, яке вже знаходились на
зберіганні у позивача, оскільки зерно,
яке було передане відповідачем на
зберігання позивачу за договором
складського зберігання зерна №545 від
12.10.2009, відповідач не забрав зі
зберігання, що також не заперечувалось
сторонами.

З огляду на викладене, позивач,
починаючи з 12.10.2009 зберігає передане
йому відповідачем зерно, зокрема 400 000
кг пшениці, однак, відповідач свій
обов'язок щодо оплати наданих йому
позивачем послуг зі зберігання зерна,
виконує не в повному обсязі, в
результаті чого у відповідача
утворилась заборгованість за період
визначений позивачем та не оспорюваний
відповідачем з 01.12.2011 по 31.12.2012.

Враховуючи те, що умови договору не
містять строк виконання зобов'язання
по сплаті послуг зберігання, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, про
те, що позивач вправі вимагати від
відповідача виконання зобов'язання
щодо оплати наданих послуг у порядку
ст. 530 Цивільного кодексу України, якою
в даному випадку є вимога позивача про
сплату заборгованості від 03.06.2013, а
відповідач повинен виконати такий
обов'язок до 12.06.2013 (у семиденний строк
від дня пред'явлення вимоги - 05.06.2013).

Вимога позивача про сплату
заборгованості за послуги зберігання
майна від 03.06.2013, залишена відповідачем
без задоволення, заборгованість
відповідачем не оплачена.

З огляду на викладене колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасної оплати за надані
позивачем послуги в повному обсязі, в
результаті чого виникла
заборгованість за період визначений
позивачем та не оспорюваний
відповідачем: з 01.12.2011 по 31.12.2012 в сумі 91
000,00 грн. (400 000 кг (кількість зерна, яке
зберігається на складі позивача) х 17,50
грн. (вартість зберігання, за тонну на
місяць) х 13 (кількість місяців за які не
здійснена оплата наданих послуг).

Київським апеляційним господарським
судом встановлено, що позивачем під час
розгляду справи в суді першої
інстанції в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України подано заяву про зменшення
позовних вимог в частині заявленої до
стягнення суми основного боргу, в якій
він просив стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 91 000,00 грн., однак,
судом першої інстанції не враховано
подану позивачем заяву та стягнуто з
відповідача заборгованість заявлену
до стягнення в позовній заяві в розмірі
110 380,77 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
основної заборгованості підлягає
зміні, а саме: розмір заборгованості,
який підлягає стягненню з відповідача
становить 91 000,00 грн. за визначений
позивачем період з 01.12.2011 по 31.12.2012.

Крім того, у зв'язку з порушенням умов
договору зберігання судом першої
інстанції розірвано: договір
складського зберігання від 12.10.2009 № 545;
договір складського зберігання від
12.08.2011 № 288/11; додатковий договір від 2013
до договору складського зберігання
зерна від 12.08.2011 № 288/11.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним с таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

З огляду на викладене, та враховуючи те,
що починаючи з 01.12.2011 відповідач не
здійснює оплату послуг зі зберігання
зерна, а відповідач, в порушення взятих
на себе зобов'язань, оплату наданих
позивачем послуг не здійснює, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
таке порушення договору є істотним,
оскільки позивач позбавився того на що
розраховував, укладаючи даний договір,
зокрема на отримання оплати за надані
ним послуги, а тому судом першої
інстанції правомірно задоволено
вимоги про розірвання договору
складського зберігання від 12.10.2009 № 545,
договору складського зберігання від
12.08.2011 № 288/11, додаткового договору до
договору складського зберігання зерна
від 12.08.2011 № 288/11,

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
також погоджується з висновком суду
першої інстанції, що у зв'язку з
розірванням договорів підлягають
задоволенню вимоги позивача про
зобов'язання відповідача забрати зі
складу позивача зерно в кількості 400 000
кг, оскільки у позивача відсутні
правові підстави для зберігання зерна
відповідача.

В зв'язку зі зміною рішення суду першої
інстанції в частині суми
заборгованості, яка підлягає
стягненню, підлягає зміні і рішення
суду в частині стягнення судового
збору, який у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на сторін
пропорційно розміру позовних вимог, та
з відповідача підляже стягненню
судовий збір в сумі 6 408,00 грн.

Твердження відповідача, викладені в
апеляційній скарзі про те, що ним у
відповідності до п. 5.10 договору
складського зберігання зерна ( в
редакції додаткового договору до
договору складського зберігання зерна
від 12.08.2011 за №288 11 від 2012), яким
передбачено, що у разі підтвердження
факту відсутності зерна відповідача на
складах позивача (на підставі акту
перевірки наявності та стану
зберігання зерна) чи погіршення його
якісних показників (на підставі
документу виданого уповноваженим
органом), оплата послуг за зберігання,
зерна, визначеного у пункті 1.1. розділу 1
договору, відповідачем припиняється до
вирішення питання згідно вимог чинного
законодавства України, припинено
оплату послуг зі зберігання зерна,
оскільки актами перевірки наявності
до державного інтервенційного фону та
відповідності його кількісним та
якісним показникам за 05.03.2013, 30.04.2013,
03.10.2013 зафіксовано, погіршення якості
зерна, а вимога про сплату
заборгованості надіслана позивачем
вже після виявлення недоліків колегією
суддів Київського апеляційного
господарського суду відхиляються з
огляду на викладене нижче.

Позивач звернувся до суду з вимогою про
стягнення з відповідача
заборгованості зі зберігання зерна за
період з 01.12.2011 по 31.12.2012.

Відповідно до актів перевірки
наявності зерна закупленого до
державного інтервенційного фонду та
відповідності його кількісним та
якісним показникам за січень 2012, лютий
2012, березень 2012, квітень 2012, травень 2012,
червень 2012, липень 2012, серпень 2012,
жовтень 2012, листопад 2012, грудень 2012,
січень 2013, підписаних інспектором
Державної інспекції сільського
господарства в Сумській області,
представниками Сумського
регіонального відділення Аграрного
фонду, представниками позивача та
скріплені печатками юридичних осіб,
фактична кількість зерна, що
зберігається, зокрема 400 тонн пшениці,
відповідає кількості, що обліковується
за даними позивача та відповідача,
якість зерна, яке зберігається
позивачем, відповідає ДСТУ 3768:2004.

В той час, як відповідачем не надано
суду будь-яких належних доказів в
розумінні ст.ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України, які б
фіксували або ж підтверджували
погіршення якісних показників зерна в
спірний період з 01.12.2011 по 31.12.2012, а
подані відповідачем акти перевірки
наявності до державного
інтервенційного фону та відповідності
його кількісним та якісним показникам
від 05.03.201, 30.04.2013, 03.10.2013, відповідно до
яких виявлено погіршення якості зерна,
що зберігається позивачем не є
підставою для припинення зобов'язання
відповідача щодо оплати послуг за
спірний період з 01.12.2011 по 31.12.2012 в силу
п. 5.10 договору

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що висновки, викладені у
рішенні місцевого суду в частині
розміру присудженої до стягнення суми
основного боргу, не відповідають
обставинам справи, а тому апеляційна
скарга Аграрного фонду підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - зміні в частині
стягнення суми основної
заборгованості з новим розподілом
судового збору.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
сторони пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Аграрного фонду на
рішення господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 у справі № 910/18681/13 -
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 у справі № 910/18681/13 в
частині стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 110 380,77 грн. та
судового збору - змінити, виклавши
рішення суду в цій частині в наступній
редакції:

«Стягнути з Аграрного фонду (м. Київ,
вул. Б.Грінченка, 1, ) на
користь Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Шляховик" (Київська область,
Фастівський район, с. Пришивальня, вул.
Буйка, 28, ) 91 000
(дев'яносто одну тисячу) грн. 00 коп.
основного боргу та 6 408 (шість тисяч
чотириста вісім) грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.»

3. В іншій частині рішення
господарського суду міста Києва від
16.12.2013 у справі № 910/18681/13 - залишити без
змін.

4. Стягнути з Аграрного фонду (м. Київ,
вул. Б.Грінченка, 1, ) на
користь Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Шляховик" (Київська область,
Фастівський район, с. Пришивальня, вул.
Буйка, 28, ) - 193 (сто
дев'яносто три) грн. 81 коп. судових
витрат з оплати судового збору за
подання апеляційної скарги.

4.Матеріали справи №910/18681/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко