ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.Справа № 922/44/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання
Бабиніним Д.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного АТ "Садовод", с.
Садовод до ТОВ "Яблуневий Дар" в о.
Харківської філії ТзОВ "Яблуневий Дар",
с. Затишшя про стягнення коштів за
участю :

Представника позивача: Федорова Ю.О.,
дов. б/н від 29.09.2013 р.

Представника відповідача: Савіцька
О.В., дов. 06.02.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПрАТ "Садовод", звернувся з
позовом до ТОВ "Яблуневий Дар" в особі
Харківської філії ТОВ "Яблуневий Дар"
про стягнення 100739,96 грн., з яких 75964,20
грн. основного боргу, штраф в розмірі 30%
в сумі 22789,26 грн., пеня в розмірі 1190,45
грн., 3% річних в розмірі 274,72 грн.,
відсотки за користування грошовими
коштами в розмірі облікової ставки НБУ
в сумі 595,23 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки № 25 від 25.09.2012 р. щодо оплати
вартості отриманого товару.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

25 січня 2014 року від позивача надійшло
клопотання про залучення до справи
другого відповідача - ТОВ "Новаагро",
вмотивоване тим, що останній виступив
поручителем відповідача за договором
поставки № 25 від 25.09.2012 р.

З приводу вказаного клопотання, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 24 ГПК України, п. 1.3
Постанови Пленуму ВГС України від 26
грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою має право до прийняття
рішення залучити до участі у справі
іншого відповідача, якщо у спірних
правовідносинах він виступає або може
виступати як зобов'язана сторона.

Спірні правовідносини між позивачем та
відповідачем у даній справі склалися з
приводу поставки товарів за договором
поставки № 25 від 25.09.2012 р. У даних
матеріальних правовідносинах,
опосередкованих вказаним договором,
ТОВ "Новаагро" не виступає та не може
виступати як зобов'язаний суб'єкт, що
виключає відповідні процесуальні
відносини та зумовлює відмову у
задоволенні заяви позивача про
залучення до справи другого
відповідача.

Окрім того, 25.01.2014 р. через канцелярію
суду від позивача надійшла позовна
заява (уточнена) (вх.№ 2561 від 25.01.2014 р.,
арк. спр. 39-42).

Статтею 22 цього Кодексу, не передбачено
право позивача на подання заяв про
"уточнення" позовних вимог. Так,
виходячи зі змісту вказаної заяви
позивача, а також змісту раніше поданої
позовної заяви та конкретних обставин
справи, суд розцінює її як заяву про
зміну предмета та підстави позову, а
також як письмові пояснення щодо
виправлення арифметичної помилки
загальної суми позовних вимог (з 100739,96
грн., на 100813,86 грн.).

Дослідивши вказану заяву, суд вважає за
необхідне відмовити в її задоволенні,
що обґрунтовує наступним.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
конкретного відповідача.

У даній справі предметом позову є
вимога ПрАТ "Садовод" про стягнення
грошових коштів саме до ТОВ "Яблуневий
Дар" .

В заяві (вх. № 2561 від 25.01.2014 р.) позивач як
відповідача додатково визначає ТОВ
"Новаагро Україна".

Таким чином, позивач змінює предмет
позову як матеріально-правову вимогу
до відповідача, щодо особи відповідача.

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Первинна позовна заява була
обґрунтована позивачем неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки № 25 від 25.09.2012 р.

В позовній заяві (уточненій) позивач
додатково обґрунтовує позовні вимоги
до ТОВ "Новаагро Україна" укладенням з
останнім договору поруки, тобто змінює
підставу позову.

Таким чином, у позовній заяві
(уточненій) позивач змінює одночасно і
предмет, і підставу позову.

Враховуючи, що одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
допускається, суд відмовляє в
задоволенні позовної заяви (уточненої)
(вх.№ 2561 від 25.01.2014 р.) в частині
солідарного стягнення з відповідача та
ТОВ "Новаагро Україна" заборгованості,
яка є предметом розгляду у даній
справі, та продовжує розгляд справи по
суті раніше заявлених позовних вимог.

Пояснення позивача щодо виправлення
арифметичної помилки у визначенні ціни
позову (загального розміру заявлених
до стягнення з відповідача сум - з 100739,96
грн., на 100813,86 грн.) (вх. № 2561 від 25.01.2014 р.),
суд приймає до розгляду та продовжує
розгляд справи з їх урахуванням.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти позову
з підстав, визначених у відзиві на
позовну заяву (вх. № 91 від 07.02.2014 р.). У
відзиві на позовну заяву відповідач
заперечував проти позовних вимог в
частині стягнення відсотків за
користування грошовими коштами в
розмірі облікової ставки НБУ в сумі 595,23
грн., а також просив суд зменшити розмір
штрафних санкцій на 90 %.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд встановив наступне.

25 вересня 2012 року між позивачем (як
продавцем) та відповідачем (як
покупцем) було укладено договір
поставки № 25 (далі - "договір поставки").

Відповідно до п. 1.1 договору поставки
продавець зобов'язується передати у
власність покупця
сільськогосподарську плодово-овочеву
продукцію (товар), у кількості
погодженій сторонами, а покупець -
прийняти та оплатити її.

Згідно п. 2.1 договору поставки ціна
кожної партії товару визначається за
домовленістю сторін відповідно до його
якості та зазначається у накладних, які
з боку продавця підписуються
директором. У разі незадовільної
якості товар повертається продавцю,
гроші перераховані за цей товар
повертаються покупцю протягом 3 днів з
моменту підписання двостороннього
акту про невідповідність якості.

Пунктом 3.2 договору поставки сторони
визначили, що право власності на товар
переходить від продавця до покупця з
моменту приймання товару на складі
покупця та підписання актів закупівлі
або накладних, або відомостей
закупівлі сільськогосподарської
продукції.

Оплата за товар здійснюється протягом 3
днів з моменту поставки товару, або
передплатою (п. 4.1 договору поставки).

Позивач стверджує, що він поставив
відповідачу товар на загальну суму
374854,90 грн., втім останній за отриманий
товар розрахувався частково, що
призвело до виникнення заборгованості
в розмірі 75964,20 грн.

В зв'язку з викладеними обставинами,
керуючись п. 5.5 договору поставки
(відповідно до якого за несвоєчасну
оплату товару за договором покупець
сплачує на користь продавця пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за весь час прострочення платежу та
штраф в розмірі 30 % від несвоєчасно
сплаченої суми) позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 1190,45 грн. та
штраф в розмірі 22789,26 грн.

Окрім того, на підставі ст. 625 ЦК України
позивач нарахував відповідачу 3% річних
в розмірі 274,72 грн., а також керуючись ст.
536 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України -
відсотки за користування грошовими
коштами в розмірі облікової ставки НБУ
- на суму 595,23 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Згідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 712 ЦК України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

На виконання умов договору позивач
поставив, а відповідач прийняв в період
з 26.08.2013 р. по 13.11.2013 р. товар на загальну
суму 374854,90 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними (арк.спр. 22-29).

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Договором поставки (п. 4.1) сторони
погодили, що відповідач за отриманий
товар має розрахуватися з позивачем
протягом 3 днів з моменту поставки
товару, або шляхом здійснення
передплати.

Судом встановлено, що строк оплати за
поставлений позивачем та прийнятий
відповідачем товар в період з 26.08.2013 р.
по 13.11.2013 р. станом на момент звернення
позивача з відповідним позовом до суду
- настав.

Як стверджує позивач, відповідач за
отриманий товар розрахувався частково
- на суму 298890,70 грн., що призвело до
виникнення заборгованості в розмірі
75964,20 грн.

Надані до матеріалів справи у якості
доказів видаткові накладні (арк.спр.
22-29) підтверджують, що позивач поставив
відповідачу товар на загальну суму
374854,90 грн.

Банківські виписки (арк. спр. 16-21)
свідчать про оплату відповідачем 298890,70
грн. від загальної вартості отриманого
за договором поставки товару.

Таким чином, наявні в матеріалах справи
докази підтверджують наявність у
відповідача перед позивачем
заборгованості за договором поставки в
розмірі 75964,20 грн.

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази оплати
вказаної заборгованості за договором
поставки в більшій частині або в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач є таким, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання за договором поставки, а
від так і про законність та
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення заборгованості за договором
поставки в розмірі 75964,20 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення штрафу, пені та 3% річних, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Договором поставки (п. 5.5) сторони
домовились, що за несвоєчасну оплату
товару за договором відповідач має
сплатити позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за весь
час прострочення платежу та штраф в
розмірі 30 % від несвоєчасно сплаченої
суми.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, враховуючи вищевикладене та
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання (оплати вартості
поставленого за договором товару),
перевіривши розмір пені, штрафу та 3%
річних на предмет відповідності
вимогам договору, чинного
законодавства України, зокрема, ст.ст.
253-255, ч. 3 ст. 549, 625 ЦК України, ч. 6 статті
231 ГК України, статтями 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та ч. 6 статті 232 ГК України,
дійшов висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення пені (за період з 17.11.2013 р. по
30.12.2013 р. в розмірі 1190,45 грн.), штрафу (в
розмірі 22789,26 грн.) та 3% річних (за період
з 17.11.2013 р. по 30.12.2013 р. в розмірі 274,72 грн.)
є законними та обґрунтованими.

З приводу позовних вимог в частині
стягнення відсотків за користування
грошовими коштами в розмірі облікової
ставки НБУ в сумі 595,23 грн. з посиланням
на ст. 231 ГК України та ст. 536 ЦК України,
суд зазначає наступне.

Положення статті 231 ГК України
встановлюють розміри штрафних санкцій,
що включає в себе положення про
імперативно визначені межі штрафних
санкцій за певними видами зобов'язань,
а також порядок (механізм) визначення
розміру штрафних санкцій у законі або
договорі.

Відповідальність за порушення
грошового зобов'язання визначена ч. 2
ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних,
заявлена позивачем до стягнення та
відповідна вимога визнана судом
правомірною.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Договором поставки не передбачено
розміру процентів за користування
відповідачем коштами, вчасно не
сплаченими за отриманий товар. Законом
розмір відповідних процентів також не
передбачено.

Посилання позивача на визначення
такого проценту на ч.6 ст. 231 ГК України є
юридично неспроможними, оскільки ст. 536
ЦК України передбачає плату за
користування чужими коштами, а ч. 6 ст.231
ГК України - санкції за неналежне
виконання зобов'язання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги в частині стягнення 595,23
грн. відсотків за користування
грошовими коштами в розмірі облікової
ставки НБУ з посиланням на ст. 231 ГК
України та ст. 536 ЦК України є
незаконними та необґрунтованими.

З приводу заяви відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій на
90 %, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання
відповідач посилається на ненадання
позивачем доказів, які б
підтверджували збитки, спричинені йому
порушенням відповідачем строків
оплати вартості товару.

Втім, така позиція відповідача
позбавлена правового підґрунтя та
базуються на довільному тлумаченні
норм чинного законодавства, оскільки
відповідно до положень ч. 1 ст. 549 та ч. 1
ст. 550 ЦК України право на неустойку
(штраф, пеню) виникає у разі порушення
боржником зобов'язання та незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій
(ст. 233 ГК України).

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідачем, всупереч ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України, не надано доказів в
підтвердження та обґрунтування
вказаних вище обставин.

З огляду на наведене, суд відмовляє в
задоволенні заяви відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій на
90 %.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується положеннями ст. 49
ГПК України. Відповідно до даної норми
витрати по сплаті судового збору при
частковому задоволенні позовних вимог
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог - в сумі 2004,38
грн.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
175, 231, 232 ГК України, ст.ст. 526, 536, 549, 610-612,
625, 692, 712 ЦК України та керуючись ст.ст.
1, 4, 32, 33,38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" (81500,
Львівська обл., Городоцький район, м.
Городок, вул. Львівська, буд. 274А, ) на користь Приватного
акціонерного товариства "Садовод" (62643,
Харківська обл., Великобурлуцький
район, селище Садовод, вул. Леніна, буд.
22А, ) заборгованість за
договором в розмірі 75964,20 грн., штраф в
розмірі 22789,26 грн., пеню в розмірі 1190,45
грн., 3% річних в розмірі 274,72 грн.,
судовий збір в розмірі 2004,38 грн.

Відмовити в частині стягнення
відсотків за користування грошовими
коштами в розмірі облікової ставки НБУ
в сумі 595,23 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.02.2014 р.

Суддя Т.Д. Суярко