ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р.
Справа № 914/342/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького
Б.Д.

Суддів: Костів Т.С.

Гнатюк Г.М.

при секретарі: Щербатій А.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Собко В.Б. по довіреності
№5/34-80/0/2-14-2 від 10.01.2014р.

від відповідача: Редько І.О. по
довіреності №422 від 25.03.2013р.

від третьої особи: Мельник А.І. по
довіреності №01-вих-93 від 02.08.2013р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління майном спільної власності
Львівської обласної ради, м.Львів

на ухвалу господарського суду
Львівської області від 03.02.2014р.

по справі №914/342/14

за позовом: Львівської обласної
державної адміністрації, м.Львів

до відповідача: Управління майном
спільної власності Львівської
обласної ради, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору на стороні
відповідача: Львівська обласна рада,
м.Львів

про визнання права оренди нерухомого
майна та спонукання до укладення
договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 03.02.2014р. було
порушено провадження у справі;
залучено до участі у справі третьою
особою без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Львівську обласну раду; частково
задоволено заяву Львівської обласної
державної адміністрації від 03.02.2014 року
№5/20-543/0/2-14-2 про забезпечення позову, а
саме, ухвалено вжити заходи до
забезпечення позову шляхом заборони
Управлінню майном спільної власності
Львівської обласної ради: -
перешкоджати Львівській обласній
державній адміністрації доступу до
приміщень, які були предметом договору
оренди від 07.03.2012 року №21/12/13 (нежитлові
приміщення площею 3114,6 м2, що
знаходяться за адресою: вулиця
Винниченка, будинок 18, місто Львів, 79008),
та здійснення діяльності Львівською
обласною державною адміністрацією у
цих приміщеннях; - передавати
приміщення, які були предметом
договору оренди від 07.03.2012 року №21/12/13
(нежитлові приміщення площею 3114,6 м2, що
знаходяться за адресою: вулиця
Винниченка, будинок 18, місто Львів, 79008),
в користування іншим особам. У
задоволенні решти вимог Львівської
обласної державної адміністрації про
забезпечення позову відмовлено.

Управління майном спільної власності
Львівської обласної ради, м.Львів, не
погоджуючись з ухвалою господарського
суду Львівської області від 03.02.2014р.,
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить її скасувати в частині
вжиття заходів до забезпечення позову,
як таку, що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на те, що судом
першої інстанції порушено порядок
винесення ухвали про забезпечення
позову, як окремого процесуального
документу. Зокрема, винесено ухвалу про
порушення провадження у справі та
забезпечення позову в одному
процесуальному документі, що
унеможливлює її оскарження, оскільки
статтею 106 Господарського
процесуального кодексу України
визначено вичерпний перелік ухвал, які
підлягають оскарженню, в якому
відсутня ухвала про порушення
провадження у справі.

Апелянт вказує, що з боку Управління
майном спільної власності немає жодних
підтверджених фактів створення
перешкод у доступі працівникам
позивача до своїх робочих місць. Він не
вчиняє жодних дій, які б перешкоджали
позивачу виконувати свої функції та
повноваження, не блокує приміщення та
не створює перешкод працівникам
позивача у доступі до службових
кабінетів.

В судовому засіданні 18.02.2014р.
представник скаржника підтримала
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
і просить суд скасувати ухвалу
господарського суду Львівської
області від 03.02.2014р., посилаючись на те,
що підстави для забезпечення позову
відсутні.

Представник позивача відзиву на
апеляційну скаргу не надав, але у
судовому засіданні усно заперечив
доводи апеляційної скарги, оскільки
вважає оскаржувану ухвалу законною та
обґрунтованою. Одночасно, наголосив на
тому, що факт створення перешкод у
користуванні приміщеннями, їх
опечатання та недопущення працівників
Львівської обласної державної
адміністрації до робочих кабінетів є
загальновідомим, оскільки це було
висвітлено у новинах на українських
телеканалах і в інших засобах масової
інформації.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідача, відзиву
на апеляційну скаргу не надав. При
цьому, усно підтримав доводи
апеляційної скарги, оскільки вважає, що
ухвала від 03.02.2014р. є незаконною та
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно ст.99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно ст.106 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Відповідно до ст.102 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційна скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 Господарського
процесуального кодексу України
складено протокол.

Дослідивши докази матеріалів справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія Львівського
апеляційного господарського суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Львівської області від 03.02.2014р. було
порушено провадження у справі №914/342/14
за позовом Львівської обласної
державної адміністрації, м.Львів до
відповідача Управління майном
спільної власності Львівської
обласної ради, м.Львів за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору на
стороні відповідача Львівської
обласної ради, м.Львів про визнання
права оренди нерухомого майна та
спонукання до укладення договору
оренди, а також частково задоволено
заяву про вжиття заходів до
забезпечення позову шляхом заборони
Управлінню майном спільної власності
Львівської обласної ради (адреса:
вулиця Винниченка, будинок 18, місто
Львів, 79008; ідентифікаційний код 25255072):

- перешкоджати Львівській обласній
державній адміністрації (адреса:
вулиця Винниченка, будинок 18, місто
Львів, 79008; ідентифікаційний код 00022562)
доступу до приміщень, які були
предметом договору оренди від 07.03.2012
року №21/12/13 (нежитлові приміщення
площею 3114,6 м2, що знаходяться за
адресою: вулиця Винниченка, будинок 18,
місто Львів, 79008), та здійснення
діяльності Львівською обласною
державною адміністрацією у цих
приміщеннях;

- передавати приміщення, які були
предметом договору оренди від 07.03.2012
року №21/12/13 (нежитлові приміщення
площею 3114,6 м2, що знаходяться за
адресою: вулиця Винниченка, будинок 18,
місто Львів, 79008), в користування іншим
особам.

У задоволенні вимоги не порушувати
право власності позивача на майно, яке
знаходиться в орендованих за договором
оренди від 07.03.2012р. №21/12/13 службових
приміщеннях, відмовлено.

В обґрунтування часткового
задоволення вказаної заяви про вжиття
заходів до забезпечення позову суд
першої інстанції посилається на те, що
предметом даного позову є визнання
права оренди позивача на приміщення,
можливе продовження договірних
стосунків за договором оренди від
07.03.2012р. №21/12/13, і необхідність
виконання позивачем функцій органів
виконавчої влади, що передбачено
Законом України «Про місцеві державні
адміністрації».

В апеляційній скарзі скаржник
зазначив, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваної ухвали від
03.02.2014р. було порушено його право на
оскарження, через об'єднання в одному
процесуальному документі порушення
провадження у справі і вжиття заходів
до забезпечення позову.

Однак, вказане твердження скаржника є
хибним і спростовується наступним.

Статтею 64 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що суддя, прийнявши
позовну заяву, не пізніше трьох днів з
дня її надходження виносить і надсилає
сторонам, прокурору, якщо він є
заявником, ухвалу про порушення
провадження у справі, в якій вказується
про прийняття позовної заяви,
призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, необхідні дії
щодо підготовки справи до розгляду в
засіданні.

Згідно з п.10 ч.2 ст.65 Господарського
процесуального кодексу України з метою
забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору суддя вчиняє в необхідних
випадках такі дії по підготовці справи
до розгляду, зокрема, як вирішує
питання про вжиття заходів до
забезпечення позову.

Тобто, господарським судом Львівської
області вірно застосовано норми
Господарського процесуального кодексу
України, які направлені виключно на
правильне і своєчасне вирішення спору,
а об'єднання вказаних дій в одному
процесуальному документі в жодному
разі не є перешкодою для оскарження
такого документу у певній частині, а
саме, в частині вжиття заходів до
забезпечення позову, що і зроблено
відповідачем.

Одночасно, апелянт вважає, що,
враховуючи загальнодержавну
суспільно-політичну ситуацію, він вжив
всі необхідні заходи для збереження
цілісності приміщень та схоронності
майна, яке знаходиться в кабінетах, що
були предметом договору оренди між
позивачем та відповідачем. Такі дії, як
опечатання приміщення Львівської
обласної державної адміністрації, були
зроблені на підставі рішення
Львівської обласної ради від 25.01.2014р.
№947 «Про розміщення в адміністративних
приміщеннях Львівської обласної ради
за адресою: вул.Винниченка,16, 18, м.Львів
пункту обігріву населення» не
спричиняли жодних перешкод у
здійсненні позивачем своїх функцій та
повноважень. Зокрема, апелянт вказує на
те, що в частині приміщень знаходяться
та працюють працівники позивача
(кабінети №№53, 54, 60 згідно з поверховим
планом), а також на першому і на
четвертому поверхах. Таким чином, на
думку апелянта, доводи позивача щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів є необґрунтованими і підстав
для вжиття заходів до забезпечення
позову немає.

Зазначені доводи апелянта
спростовуються наступним.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України №16 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» вказано, що у вирішенні питання
про забезпечення позову господарський
суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись, зокрема, у тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
яка звернулася з такою заявою, позовним
вимогам.

Виконання судового рішення є частиною
права на справедливе правосуддя,
гарантоване Європейською Конвенцією
про захист прав і основних свобод. За
своєю правовою природою заходи щодо
забезпечення позову є певною мірою
обмеженням щодо розпорядження
власністю, проте воно має тимчасовий
характер і вживається виключно з метою
забезпечення виконання судового
рішення. Вживаючи заходи забезпечення
позову, суд не може наперед вирішувати
справу і давати коментарі і висновки
щодо обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що судом першої інстанції
повною мірою оцінено адекватність
заявленого заходу та необхідність
застосування заходів до забезпечення
позову з урахуванням спору, який виник
між сторонами. Предметом спору є
визнання права оренди нерухомого
майна. Оскільки відповідач вчиняє дії,
які перешкоджають позивачу повною
мірою користуватися орендованим
приміщенням, здійснювати функції
виконавчої влади, які передбачені
Законом України «Про місцеві державні
адміністрації», реалізовувати
повноваження державної адміністрації
на місці та забезпечувати виконання
вимог Конституції України і чинного
законодавства, а також з урахуванням
тих обставин, що з боку Управління
спільної власності Львівської
обласної ради здійснюються заходи щодо
звільнення Львівською обласною
державною адміністрацією орендованих
приміщень, і, можливо, передачі їх іншим
орендарям, судова колегія вважає
обґрунтованим та вмотивованим
висновок господарського суду щодо
застосування заходів до забезпечення
позову.

В той же час, зазначені вище обставини
підтверджує і сам відповідач, зокрема,
Управління майном спільної власності
Львівської обласної ради визнає той
факт, що ним були опечатані приміщення
Львівської обласної державної
адміністрації на підставі рішення
Львівської обласної ради від 25.01.2014р.
№947 «Про розміщення в адміністративних
приміщеннях Львівської обласної ради
за адресою: вул.Винниченка,16, 18, м.Львів
пункту обігріву населення», але, на
думку відповідача, вказані дії не
спричиняли жодних перешкод у
здійсненні позивачем своїх функцій та
повноважень.

Зазначені обставини свідчать про те, що
предмет позову безпосередньо
пов'язаний з засобами його
забезпечення, а застосовані
господарським судом заходи по
забезпеченню позову є адекватними та
співмірними заявленим вимогам.

Згідно ч.1 ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, судова колегія
апеляційної інстанції дійшла до
висновку, що апеляційна скарга
Управління майном спільної власності
Львівської обласної ради, м.Львів
підлягає залишенню без задоволення, а
ухвала господарського суду Львівської
області від 03.02.2014р. по справі №914/342/14
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління майном
спільної власності Львівської
обласної ради, м.Львів - залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського суду Львівської
області від 03.02.2014р. по справі №914/342/14
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Львівський
апеляційний господарський суд
протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Б.Д. Плотніцький

Судді
Т.С. Костів

Г.М. Гнатюк