ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

25.02.2014 Справа №
901/132/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрветком», Україна,
м.Дніпропетровськ

до відповідача Приватного
виробничо-комерційного
сільськогосподарського підприємства
«Агрокапітал», АР Крим, Сакський район,
с.Суворовське

про стягнення дебіторської
заборгованості

Суддя Мокрушин В.І

Представники сторін:

від позивача - Конощенко Ю.О. -
представник, дов. № 302 від 23.01.2014

від відповідача - Карлашенко А.М. -
представник, дов. № б/н від 24.02.2014

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укрветком» звернувся до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим із позовною заявою до
відповідача Приватного
виробничо-комерційного
сільськогосподарського підприємства
«Агрокапітал» про стягнення 11643,70 грн. з
яких 8700,00 грн. - сума основного боргу,
2610,00 грн. - 30 % штрафу, 333,70 - 10% річних та
просить стягнути судовий збір у
розмірі 1720,50 грн.

У судовому засіданні представник
позивача пояснив щодо часткового
погашення суми заборгованості та надав
письмові пояснення в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, згідно яких просить суд
стягнути з відповідача суму основного
боргу розмірі 1000,00 грн., 10% річних у
розмірі 333,70 грн., 30% штрафу у розмірі
2610,00 грн., всього 3943,7 грн.

Суд приймає дані пояснення та
розглядає вказані позовні вимоги, як
первісні вимоги позивача до
відповідача.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував щодо
задоволення позову, надав суду
оригінали платіжного доручення №31 від
20.01.2014 на суму 7700,00 грн. та квитанції
№ПН104 від 25.02.2014 на суму 1000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.05.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрветком»
(Постачальник) та Приватним
виробничо-комерційним
сільськогосподарським підприємством
«Агрокапітал» (Покупець) укладено
договір поставки №496, згідно п.1.1 якого
Постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність Покупця
ветеринарні медикаменти та препарати,
кормові добавки, вакцини, біопрепарати,
вітамінні та лікарські препарати для
тварин, іншу ветеринарну продукцію
(Товар), а Покупець зобов'язується
прийняти Товар та оплатити його на
умовах даного Договору (а.с.9-12).

Відповідно до п.1.2. найменування,
асортимент Товару визначається за цим
Договором на підставі Прайс-листа
Постачальника, що діє на момент
замовлення Товару Покупцем. Зміна та
(або) оновлення такого Прайс-листа
здійснюється за внутрішніми правилами
Постачальника.

Пунктом 1.3. встановлено, що кількість
Товару, що поставляється за цим
договором, визначається Покупцем при
замовленні Товару та зазначається у
видаткових накладних на Товар, який
поставляється. Усі видаткові накладні
є невід'ємними складовими цього
Договору.

Згідно п.3.1., 3.2. Товар постачається за
цінами, що діють на момент передачі
товару за видатковою накладною.
Загальна сума Договору складає
загальну вартість Товару, поставленого
відповідно умов даного договору, і
визначається шляхом складення сум
товарних партій визначених у
видаткових накладних.

Відповідно до п.6. договору
встановлений порядок розрахунків. Так,
Покупець зобов'язується сплатити суму
за товар в строки, які вказані в
накладній на передачу товару. Ціна
Товару за одиницю вказується у
видатковій накладній у гривнях.
Покупець здійснює оплату вартості
поставленого Товару у національній
валюті України шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів на
поточний (розрахунковий) рахунок
Постачальника. Днем здійснення платежу
вважається день, в який сума, що
підлягає сплаті, надійшла на поточний
(розрахунковий) рахунок Постачальника.
Оплата Покупцем товару за цим
Договором здійснюється шляхом
попередньої оплати або з відстроченням
платежу.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що за
невиконання або неналежне виконання
своїх обов'язків за даним договором
сторони несуть відповідальність
згідно чинному законодавству України.

Згідно п.7.2. у випадку порушення строку
оплати поставленого товару Покупець
сплачує Постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, діючої
в період прострочення, від суми
простроченого платежу, за кожний день
прострочення та, окрім того, при
простроченні оплати поставленого
товару на двадцять календарних днів
Покупець зобов'язаний сплатити
Постачальнику штраф у розмірі 30% від
вартості поставленого та неоплаченого
у строк товару.

Відповідно до п.7.3. Покупець сплачує
Постачальнику суму боргу з врахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення платежу, а також 10 (десяти)
процентів річних від простроченої суми
в порядку ст. 625 ЦК України.

Так, згідно видаткових накладних
№Z27142874-1 від 05.08.2011, №Z27865828-1 від 07.10.2011,
№Z28261890-1 від 09.11.2011 відбулася поставка
товару на загальну суму 11886,36 грн., проте
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати вказаної суми виконав не в
повному обсязі, сплативши суму у
розмірі 10886,36 грн. (а.с.18-20).

Отже, у зв'язку із несвоєчасним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором щодо оплати
товару, виникла заборгованість на
загальну суму 1000,00 грн., у зв'язку з чим
позивач був змушений звернутись до
суду із позовною заявою про стягнення
наявної заборгованості у примусовому
порядку.

Дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, оцінивши наявні докази у
їх сукупності в порядку ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає позов підлягаючим
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України, зобов'язання виникає з
угод, що не суперечать закону, а також
внаслідок вчинення господарських дій
на користь другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з ч.1
ст.175 Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного
кодексу України та положень статті 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог діючого законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Так, у судовому засіданні
представником відповідача
представлені оригінали платіжного
доручення №31 від 20.01.2014 на суму 7700,00 грн.
та квитанції №ПН104 від 25.02.2014 на суму
1000,00 грн., що свідчить про сплату
існуючої основної заборгованості за
отриманий товар у повному обсязі.

Представник позивача, присутній у
судовому засіданні, не заперечував
щодо отримання вказаної суми
заборгованості на поставлений товар.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського кодексу України суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Розглянувши матеріали справи,
враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
припинення провадження по справі в
частині стягнення суми основної
заборгованості у розмірі 8700, 00 грн.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує
права кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Так, позивач посилається на п.7.3.
договору, згідно якого Покупець
сплачує Постачальнику суму боргу з
врахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення платежу, а також 10
(десяти) процентів річних від
простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК
України

Таким чином, у відповідача в силу
наведених приписів закону виникає
обов'язок сплатити 10% річних у розмірі
333,70 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 30% штрафу у розмірі 2610,00 грн.,
суд зазначає наступне.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
визначає: неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Угода по забезпеченню виконання
зобов'язання здійснюється у письмовій
формі (ст.547 Цивільного кодексу
України).

Позивач в обґрунтування заявлених
позовних вимог посилається на п.7.2.,
відповідно якого у випадку порушення
строку оплати поставленого товару
Покупець сплачує Постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, діючої в період прострочення, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення та, окрім того, при
простроченні оплати поставленого
товару на двадцять календарних днів
Покупець зобов'язаний сплатити
Постачальнику штраф у розмірі 30% від
вартості поставленого та неоплаченого
у строк товару.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість на відповідача на
момент подачі позовної заяви становила
8700, 00 грн. Остання сплата
заборгованості до звернення з
відповідною позовною заявою відбулася
09.08.2013 згідно платіжного доручення №263.

Таким чином, період нарахування 30%
штрафу слід відліковувати з 09.08.2013 по
26.12.2013, що складає 140 днів.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги в частині
стягнення 30% штрафу задовольнити,
стягнувши з відповідача суму 30% штрафу
у розмірі 2610,00 грн.

Відповідачем під час розгляду даної
справи не був доведений суду факт
своєчасного виконання взятих на себе
зобов'язань.

Згідно ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте доказів, які б спростовували
доводи позивача відповідачем суду не
надано. Відповідачем також не оспорена
сума розрахунку заборгованості
позивача, що відповідно до положень
статті 33,34 Господарського
процесуального кодексу України є його
обов'язком.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам в порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки звернення до суду із даним
позовом пов'язане саме з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Повне рішення складено 03.03.2014.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, п.1-1 ст.80, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

· Позов задовольнити частково.

· Стягнути з Приватного
виробничо-комерційного
сільськогосподарського підприємства
«Агрокапітал» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрветком» 30 % штрафу у сумі 2610,00 грн.,
10% річних у розмірі 333,70 грн. та судовий
збір у розмірі 1720,50 грн.

· В частині стягнення основної
заборгованості у сумі 8700,00 грн.
провадження припинити.

· Видати наказ після набрання
рішенням суду законної сили.

Суддя
В.І. Мокрушин