ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Р І Ш Е Н Н Я

18 лютого 2014 року
Справа № 913/282/14

Провадження №1/913/282/14

За позовом прокурора м. Луганська в
інтересах держави в особі:

1-го позивача - Луганської міської ради

2-го позивача - Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго"

до Державного підприємства
"Луганськвугілля"

про стягнення 1250619 грн. 45 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання Вороніна
О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - Айрапетян Д.Ю., за
довіреністю від 14.10.2013 № 111-д;

від відповідача - Птіцина В.В., за
довіреністю від 30.12.2013 № 03/5-605;

прокурор відділу прокуратури м.
Луганська Голоденко К.О.

Суть спору: про стягнення 1178677 грн. 39
коп. боргу, який утворився при
розрахунках за теплову енергію,
поставлену відповідачу за договором №
37 на поставку теплової енергії від
01.06.2009 (за період з жовтня 2012 року по
грудень 2013 року), 22272 грн. 88 коп. 3 % річних
та 44761 грн. 41 коп. пені та 4907 грн. 77 коп.
інфляційних нарахувань.

Розглянувши матеріали справи,
додатково надані сторонами документи,
вислухавши представників сторін та
прокурора, суд дійшов до наступного.

Так, за змістом ст. 2 ГПК України (у
редакції Закону від 18.09.12), яка регулює
порушення справ у господарському суді,
такі справи порушуються за позовними
заявами прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Також законодавцем
передбачено, що прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обгрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах. У разі
відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до господарського суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві.

У відповідності до змісту позову,
оскільки ЛМКП "Теплокомуненерго" (2-ий
позивач), власником якого є
територіальна громада м. Луганська в
особі Луганської міської ради (1-ий
позивач), та ДП "Луганськвугілля"
(відповідач) є самостійними суб'єктами
господарювання, у 1-го позивача
відсутні повноваження щодо звернення
до господарського суду з позовом, що
обумовило звернення з ним прокурора м.
Луганська.

Підставою звернення прокурора з
даною позовною заявою до суду в
інтересах держави в особі Луганської
міської ради є порушення відповідачем
встановленого договором порядку
оплати послуг з теплопостачання, що
перешкоджає ефективному здійсненню
своїх функцій ЛМКП "Теплокомуненерго".

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що процесуальний стан
прокурора та сторін у справі
узгоджується з приписами ст. ст. 3, 13,
121-123 Конституції України, ст. ст. 20, 36-1
Закону України "Про прокуратуру" та
Рішенням Конституційного Суду України
від 08.04.99 № 3-рп/99, тому справа
розглядається по суті вимог.

При розгляді справи судом встановлено,
що між Луганським міським комунальним
підприємством "Теплокомуненерго" /2-им
позивачем/ та Державним підприємством
"Луганськвугілля" /відповідачем/ було
укладено договір № 37 на поставку
теплової енергії від 01.06.09 з додатковою
угодою до нього від 01.06.2012, за умовами
яких 2-ий позивач прийняв на себе
зобов'язання подавати споживачу
теплову енергію у межах необхідних
розрахункових та договірних обсягів, а
останній - зобов'язався оплачувати
поставлену теплову енергію на підставі
виданих рахунків у 5-денний строк з дня
отримання рахунку згідно умов розділу 7
договору.

Поставку теплової енергії 2-им
позивачем відповідачеві на виконання
умов зазначеного договору за період з
жовтня 2012 року по грудень 2013 року на
загальну суму 1178677 грн. 39 коп.
підтверджено матеріалами справи,
зокрема, оформленими позивачем
рахунками з теплопостачання за спірні
періоди №№ 114, 3114, врученими
відповідальним особам за даними
реєстрів видачі рахунків, доданих до
справи, а також актами на включення
(відключення) опалення від 30.10.2012, 16.10.2013,
10.04.2012.

Як свідчить розрахунок суми боргу,
оплату теплової енергії у спірний
період відповідач не здійснював
повністю на порушення умов договору,
тому утворилась заборгованість у сумі
1178677 грн. 39 коп. та прокурор звернувся
до суду з позовною заявою.

Встановивши фактичні обставини справи,
оцінивши доводи сторін, суд вважає
вимоги прокурора обгрунтованими не
повністю, а позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Так, правове регулювання
правовідносин, пов'язаних з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії з метою забезпечення
енергетичної безпеки України,
підвищення енергоефективності
функціонування систем
теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання
здійснюється Законом України "Про
теплопостачання" .

У відповідності до ст. 2 вказаного
Закону теплова енергія - це товарна
продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води,
інших господарських і технологічних
потреб споживачів, призначена для
купівлі-продажу. Основними обов'язками
споживача теплової енергії та
теплопостачальної організації є
своєчасне укладання договору на
постачання теплової енергії.

Згідно з умовами п. 7.1 укладеного
договору споживач прийняв зобов'язання
розраховуватись за спожиту теплову
енергію у п'ятиденний строк з дня
отримання рахунку. Втім, як свідчать
матеріали справи, після одержання
рахунків оплату боргу ДП
"Луганськвугілля" не було проведено у
повному обсязі.

Тому наданими 2-им позивачем доказами
підтверджено та господарський суд
встановлює факт прострочення сплати
відповідачем та наявності з його боку
заборгованості перед ЛМКП
"Теплокомуненерго" у сумі 1178677 грн. 39
коп.

Як передбачено ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами,
а згідно зі 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Щодо стягнення 49207 грн. 77 коп.
інфляційних нарахувань (за період з
листопада 2012 року по січень 2014 року), то
вимоги прокурора та 2-го позивача також
є обґрунтованими та відповідають
чинному законодавству, у т.ч. ст. 625 ЦК
України, згідно якої боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних з простроченої суми.

У частині позову по стягненню 22272 грн. 88
коп. 3% річних (за період з 13.11.2012 по
20.01.2014) обгрунтованими є вимоги на суму
22279 грн. 84 коп., оскільки судом уточнено
розрахунок 3% річних, нарахованих за
прострочення сплати теплової енергії
за рахунками, врученими 04.05.2013, коли
прострочення виникло не з 09.05.2013, а
наступного робочого дня - 13.05.2013 (з
урахуванням переносів) - 483 грн. 84 коп.
(прострочення за 252 дні). У решті 3%
річних слід відмовити за
необгрунтованістю.

Відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
передбачена сторонами п. 8.1 укладеного
договору у вигляді пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення, що за розрахунком
суду складає 44723 грн. 40 коп., уточненим
щодо періоду з 13.05.2013 по 09.06.2013 (за 27 днів
прострочення сплати 23326,00 грн. боргу). У
решті пені слід відмовити за
необгрунтованістю.

У відповідності зі ст. ст. 525, 526 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, зокрема, відповідно до умов
договору.

За таких обставин позов підлягає
частковому задоволенню на суми 1178677
грн. 39 коп. боргу, 22279 грн. 84 коп. 3% річних,
4907 грн. 77 коп. інфляційних нарахувань та
44723 грн. 40 коп. пені з віднесенням на
відповідача витрат по судовому збору
пропорційно розміру задоволених вимог
відповідно до ст. 49 ГПК України.

Оскільки позов заявлений прокурором,
який звільнений від сплати судових
витрат, судовий збір стягується з
відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного
підприємства "Луганськвугілля", м.
Луганськ, вул. Лєрмонтова, буд. 1в, ідент.
код 32473323 на користь Луганського
міського комунального підприємства
"Теплокомуненерго", м. Луганськ, вул.
Куракіна, буд. 23а, ідент. код 24047779 - 1178677
грн. 39 коп. боргу, 22279 грн. 84 коп. 3% річних,
4907 грн. 77 коп. інфляційних нарахувань та
44723 грн. 40 коп. пені, видати на виконання
наказ.

3. Стягнути з Державного підприємства
"Луганськвугілля", м. Луганськ, вул.
Лєрмонтова, буд. 1в, ідент. код 32473323 в
доход державного бюджету України на
рахунок 3006, отримувач УДКСУ у м.
Луганську, код ОКПО 37991503, МФО 804013, банк
отримувач ГУДКСУ у Луганській області,
по коду класифікації доходів (ККД) 22030001,
символ 206, назва Судовий збір (Державна
судова адміністрація України, 050)
судовий збір у сумі 25011 грн. 80 коп.,
видати наказ Ленінській ОДПІ у м.
Луганську після набрання рішенням
законної сили.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складене
24.02.2014.

Суддя
Н.М.Зюбанова