ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 р.
Справа № 914/76/14

За позовом: Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
м.Львів

До відповідача: Приватне підприємство
«Міська оренда», м.Львів

Про розірвання договору оренди № 6354
від 06.06.1994 р. та виселення

Суддя Березяк
Н.Є

Секретар судового засідання Кравець
В.П.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Крикус В.В. -представник
за довіреністю

від відповідача: Пашук А.В. -
представник за довіреністю

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України.

Суть спору: Позов заявлено Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики до Приватного
підприємства «Міська оренда» про:
розірвання договору оренди від 06.06.1994
р.№ 6354 та виселення із приміщень.

В судових засіданнях представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив суд їх
задоволити та розірвати договір
оренди укладений з відповідачем а
також висилити відповідача з займаних
приміщень. Позовні вимоги обґрунтовує
тим, що відповідач неналежним чином
виконує договірні зобов'язання а саме
використовує орендоване майно не за
призначенням визначеним умовами
договору.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав і мотивів,
викладених у відзиві на позовну заяву.
В обґрунтування своїх заперечень ,
відповідач посилається на те, що
підприємство використовує орендоване
приміщення за цільовим призначенням, а
саме для здійснення торгівлі ( під
магазин). При цьому, відповідач
зазначає, що умовами договору оренди не
було визначено жодної заборони
здійснення торгівлі іншими, ніж
хлібобулочні вироби, а в самому
договорі не передбачено цільове
призначення об'єкта оренди.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, та оцінивши докази в
їх сукупності, встановив наступне:

06.06.1994 року між Управлінням
комунального майна Львівської міської
ради народних депутатів (орендодавець)
та Відкритим акціонерним товариством
«Львівський хлібокомбінат» (орендар),
правонаступником якого є відповідач ,
було укладено договір оренди
нежитлових приміщень за адресою: м.
Львів, вул. Ів. Франка, 89 ( а саме : І
поверх, S-81.2 кв.м., маг. №18, під літ. 3-1, 3-2,
3-3, хлібний фірмовий магазин № 18).
Відповідно до умов договору його було
укладено терміном до 2022 року включно.

Актом обстеження №1207-нп/13 складеним
08.10.2013р. комісією позивача
встановлено, що відповідач ПП «Міська
оренда» використовує орендоване майно
не за цільовим призначенням, а саме в
орендованих приміщеннях проводить
реалізацію хлібобулочних продовольчих
товарів та товарів підакцизної групи.

У зв'язку з нецільовим використанням
орендованих приміщень позивач
звернувся до суду з позовом про
розірвання договору оренди та
виселення відповідача з орендованих
приміщень.

Приймаючи рішення у даній
справі суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 26 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" договір оренди
може бути розірвано за погодженням
сторін.

На вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірвано за рішенням суду у разі
невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України.

Відповідно до положень ст. 206 ГК
України господарське зобов'язання може
бути розірвано сторонами відповідно
до правил, встановлених статтею 188
цього Кодексу.

Аналогічне положення міститься в
п. 3 ст.291 ГК України, яка регламентує, що
на вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково
розірваний з підстав, передбачених
Цивільним кодексом України для
розірвання договору найму, в порядку,
встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною
та в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Відповідно до п.1 ст. 783 ЦК України
наймодавець має право вимагати
розірвання договору найму, якщо наймач
користується річчю всупереч
договору або призначенню речі.

Згідно позовних вимог позивач просить
суд розірвати договір оренди від 06.06.1994
р. №6354 укладений з відповідачем а
також виселити відповідача з займаних
приміщень. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, , що відповідач неналежним чином
виконує договірні зобов'язання а саме
використовує орендоване майно не за
призначенням визначеним умовами
договору, а саме, крім хлібобулочних
виробів у переданих в оренду
приміщеннях здійснюється торгівля
товарами підакцизної групи, що на думку
позивача є підставою для розірвання
договору оренди.

Доводи позивача необґрунтовані і
спростовуються матеріалами справи.

В судовому засіданні 03.02.2014 року
представником позивача в
обґрунтування своїх позовних вимог на
підтвердження обставин порушення умов
договору оренди в частині цільового
призначення об'єкта оренди подано
рішення Львівської міської ради № 381
від 20.06.97р. (надалі - Рішення), в якому
Львівська міська рада народних
депутатів вирішила передати у
довгострокову оренду терміном на 25
років нежитлові приміщення магазинів
для організації фірмової торгівлі
хлібобулочними виробами. Позивач
стверджує, що в цьому Рішенні
передбачено обов'язок Відповідача
користуватися об'єктом оренди лише для
торгівлі хлібобулочними виробами.

Проте, зі змісту Рішення вбачається, що
ним Львівська міська рада, як
орендодавець по договору, відповідно
до своїх повноважень, розпорядилася
майном територіальної громади м.
Львова і вирішила передати його в
оренду строком на 25 років. Зазначене
Рішення спрямоване на врегулювання
лише організаційних питань, пов'язаних
з передачею в оренду нерухомого майна
територіальної громади м. Львова та
укладення відповідних договорів, при
цьому,ним прямо не передбачено жодних
договірних зобов'язань сторін таких
договорів. Єдине зобов'язання, про яке
йдеться в рішенні, передбачене пунктом
3, згідно якого Управління комунального
майна (як орган Львівської міської
ради) зобов'язано внести зміни та
доповнення до договорів оренди згідно
з цим рішенням і призначено для цього
відповідальну особу.

Таким чином, рішенням не встановлено
права і обов'язки відповідача, як
орендаря,його права і обов'язки
визначено лише умовами договору
оренди, які в подальшому були приведені
у відповідність до такого рішення
Управлінням комунального майна, що
вбачається зі змісту Договору на
оренду нежитлових приміщень №6354 від
06.06.1994р. (надалі - Договір), зокрема, п. 1
та п.14.

Слід звернути увагу, що жодна з умов
Договору не передбачає обов'язку
відповідача здійснювати торгівлю в
об'єкті оренди лише хлібобулочними
виробами, аналогічно, як і немає
заборони реалізовувати будь-які інші
групи товарів.

Враховуючи вищевикладене, рішення
міської ради № 381 від 20.06.97р. не може
братися судом до уваги, оскільки воно
не врегульовує зобов'язання між
сторонами Договору і не встановлює
жодних обов'язків для Орендаря,а тому
порушення умов договору оренди ніяким
чином не може доказуватися
(обґрунтовуватися) положеннями такого
рішення.

Щодо позовних вимог про
виселення відповідача із займаних
приміщень то позивач обґрунтовуючи їх
посилається на положення ст.27 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" яка регламентує, що
у разі розірвання договору оренди,
закінчення строку його дії та відмови
від його продовження або банкрутства
орендаря він зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на
умовах, зазначених у договорі оренди.

Зважаючи на те, що договір оренди
від 06.06.1994 р. №6354 не розірвано підстав
для виселення відповідача з
орендованих приміщень немає.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладені обставини,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, суд прийшов до
висновку, що в задоволенні позовних
вимог слід відмовити за
безпідставністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
26 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", ст.ст. 188, 206, 291 ГК
України, ст.ст.651,783 ЦК України,
ст..ст.3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82, 83,84,85 ,
ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики до
Приватного підприємства «Міська
оренда» про розірвання договору оренди
від 06.06.1994 р.№6354 та виселення із
приміщень - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 21.02.2014 року.

Суддя
Березяк Н.Є.