ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

?21? лютого 2014 року
справа № 927/33/14

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЛЮДОРФ - ІНВЕСТ» 01024,
м. Київ, вул.. Богомольця, 7/14, прим. 182, к. 59
Відповідач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕкоЕнерджіУкраїна»
15554, Чернігівська область,
Чернігівський район, с. Андріївка, вул.
Овражна, 2а Про стягнення 94667,77 грн.
Суддя
Н.О.Скорик

Представники сторін:

Від позивача: Шкромида В.В. довіреність
№ б/н від 12.02.2014 представник

Від відповідача: не з'явився (Врадій А.М.
довіреність № 136-12/ЕЕУ від 22.01.2014
представник, присутня в судовому
засіданні 23.01.2014)

Суть спору:

Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЛЮДОРФ - ІНВЕСТ»
подано позов до товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕкоЕнерджіУкраїна»
про стягнення 78600,00 грн. заборгованості,
що виникла внаслідок неповернення
одержаної згідно договору № 11/12/08-02 від
11.12.2008 р. безвідсоткової зворотної
фінансової допомоги (позики), 6008,05 грн.
пені, 6679,92 грн. річних, 3379,80 грн.
інфляційних.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти наявності боргу не
заперечив, проте подав заяву про
застосування строку позовної давності,
в якій посилається на ст.. 257, 258
Цивільного кодексу України. Зокрема,
представник відповідача зазначає, що
відповідач зобов'язаний повернути
позивачу позику до 31.12.2010, тобто при
відсутності платежу в зазначений строк
з наступного дня позивачу стає відомо
про порушення його права, у зв'язку з
чим, починається дія трирічного строку
права звернення до суду з вимогою
захисту своїх інтересів. Відповідач
стверджує, що строк позовної давності
стосовно пені сплинув 31.12.2011, а позивач
звернувся з позовом в 2013 році. В зв'язку
з вищевикладеним відповідач просить
суду застосувати позовну давність та
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Позивачем подано заяву про збільшення
позовних вимог, за якою він просить
стягнути з відповідача 78600,00 грн. боргу,
5196,21 грн. пені за період прострочення
оплати з 09.07.2013 по 09.01.2014, 8380,85грн. 3%
річних та 5845,59 грн. інфляційних за
період прострочки з 09.01.2011 по 03.03.2011 суми
378000,00 грн. боргу та з 03.03.2011 по 09.01.2014 суми
78600,00 грн. боргу.

В судовому засіданні представник
позивача заяву про збільшення позовних
вимог не підтримав та подав заяву про
зменшення позовних вимог, залишивши
позовні вимоги в розмірі заявлених на
день подачі позову, та уточнив період
нарахування 3% річних: 78600,00 грн. боргу,
6008,05 грн. пені в розрахунку за перше
півріччя 2011 року, 6679,92 грн. 3% річних та
3379,80 грн. інфляційних за період
прострочки сплати з 01.01.2011 по 01.11.2013.

Факсограмою 20.02.2014 відповідачем
заявлено клопотання про відкладення
судового засідання в зв'язку з
неможливістю явки в судове засідання
представника, з причин закриття
проїжджих доріг, пов'язаних з
політичною ситуацією. Представник
позивача проти клопотання заперечив та
пояснив, що він безперешкодно їхав з
міста Києва та посилався на нормальний
рух транспорту.

Зважаючи на те, що згідно до ст.. 22
Господарського процесуального
кодексу України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи, неявка представника
відповідача у судове засідання ,
неподання відповідачем відзиву на
позов не є перешкодами для розгляду
справи за наявними доказами у
порядку ст.. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Судом взято до уваги, що ухвалами суду
явка представників сторін в судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
представник відповідача приймав
участь у судовому засіданні 23.01.2014, з
позовними вимогами відповідач був
обізнаний, отримав копію позовної
заяви та подав заяву про застосування
строку позовної давності з
запереченням проти позовних вимог, а
також враховуючи, що факсограмою -
клопотанням обґрунтовується тільки
неможливість явки представника в
судове засідання, а з врахуванням
вищевикладених обставин необхідні для
розгляду документи відповідач надати
раніше міг та надав і в клопотанні про
докази не заявляється - клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи відхилено судом.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши представників
сторін суд

Встановив:

Відповідно до ст.. 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю ?ЕкоЕнерджіУкраїна?
(відповідачем) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агробізнесінвест» (первісний
кредитор) 11 грудня 2008 року укладено
договір № 11/12/08-2 безвідсоткової
зворотної фінансової допомоги (позики)
(далі договір), відповідно до умов якого
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агробізнесінвест»
передає у власність відповідача
грошові кошти в розмірі, що обумовлені
цим договором, а відповідач
зобов'язується повернути таку ж суму
грошових коштів у порядку та на умовах,
визначених цим договором (п. 1
договору).

Відповідно до ст.. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно пункту 2.1 договору
розмір безвідсоткової зворотної
фінансової допомоги становить 380000,00
грн.

Пунктом 4.1 договору сторони
визначили, що позика надається
відповідачу строком до 31 грудня 2010
року.

ТОВ «Агробізнесінвест»
перерахувало на рахунок відповідача
378600,00 грн. поворотної фінансової
допомоги згідно договору № 11/12/08-02 від
11.12.2008, що підтверджується банківськими
виписками (а.с. 7-40) та актом звірки
розрахунків між сторонами договору
станом на 31.01.2011).

Відповідно до ст. 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Пунктом 5.1 договору сторони
погодили, що відповідач зобов'язується
повернути товариству з обмеженою
відповідальністю «Агробізнесінвест»
позику до 31 грудня 2010 року.

Відповідач свої зобов'язання по
поверненню позики виконав частково в
сумі 300000,00грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 5 від 03.03.2011 р.
(а.с. 62)

Статтею 512 Цивільного кодексу України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок, зокрема, передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові
(ст..513 Цивільного кодексу України).

16.08.2013 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю «АГРОБІЗНЕСІНВЕСТ»
та товариством з обмеженою
відповідальністю «ЛЮДОФ -ІНВЕСТ»
(позивач) укладено договір № 6 про
відступлення права вимоги (далі
договір про відступлення права вимоги),
відповідно до умов якого первісний
кредитор (ТОВ «Агробізнесінвест»)
передає, а новий кредитор ТОВ «ЛЮДОФ
-ІНВЕСТ» приймає на себе право вимоги
що належить первісному кредитору, і
стає кредитором за договором
безвідсоткової зворотної фінансової
допомоги (позика) № 11/12/08-2 від 11 грудня
2008 року, укладеним між первісним
кредитором і ТОВ «ЕкоЕнерджіУкраїна».

Відповідно до п. 2 договору про
відступлення права вимоги новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника належного виконання грошових
зобов'язань, що передбачені основним
договором, а саме повернення грошової
суми в розмірі 78600,00 грн. без ПДВ та
інших грошових зобов'язань, що
випливають з основного договору, в тому
числі зі сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами,
штрафних санкцій ( неустойки, штрафів,
пені), процентів річних від
простроченої суми, інфляційних витрат.

Статтею 516 Цивільного кодексу України
передбачено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Відповідно до п. 5. договору № 6 про
відступлення права вимоги первісний
кредитор зобов'язаний письмово
повідомити боржника про заміну
кредитора в зобов'язанні, що випливає з
основного договору.

Повідомленням № 11/12/08-2 від 11.12.2008 р. ТОВ
«ЛЮДОРФ - ІНВЕСТ» повідомив
відповідача про відступлення права
вимоги грошових коштів в сумі 78600,00 грн.
Факт направлення повідомлення
відповідачу підтверджується копією
фіскального чеку № 7638 від 02.10.2013 р. та
копією опису вкладення у цінний лист
(а.с.43,44) крім того, факт одержання
повідомлення не заперечувався
відповідачем в судовому засіданні. При
цьому представник відповідача в
судовому засіданні заявив, що після
отримання повідомлення оплат ні
первісному кредитору ні новому
кредитору відповідачем не проводилося.

На момент розгляду справи в суді
сума неповернутої позики становить
78600,00 грн., доказів сплати якої
відповідачем не надано.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення 78600,00 грн. боргу є
правомірними, підтверджуються
матеріалами справи і підлягають
задоволенню.

Заява відповідача про застосування
позовної давності та відмову з цих
підстав в позові задоволенню не
підлягає , оскільки за вимогами про
стягнення сум основного боргу строк
позовної давності не сплив: відповідно
до поштового штемпеля на конверті
позов подано 27.12.2013 року - до закінчення
3- х річного строку позовної давності.

Статтею 514 Цивільного кодексу України
передбачено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Пунктом 2 договору № 6 про відступлення
права вимоги передбачено, що крім
передачі права вимоги виконання
грошових зобов'язань, а саме повернення
грошової суми в розмірі 78600,00 грн. до
нового кредитора переходять права
вимоги стягнення штрафних санкцій
(неустойки, штрафів, пені), процентів
річних від простроченої суми,
інфляційних витрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором,
або законом, у тому числі сплата
неустойки (штрафу, пені) та
відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності є вчинене учасником
господарських відносин
правопорушення у сфері господарювання.
Аналогічні положення містить стаття 610
Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 6.2. договору № 11/12/08-2
передбачено, що при порушенні
відповідачем строку повернення позики
( п. 4.1. договору) він повинен сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від розміру неповернутої
позики за кожен день прострочення
платежу.

Позивачем нараховано та пред'явлено до
стягнення 6008,05 грн. пені за
прострочення повернення 78600,00 грн.
позики за період з 01.01.2011 по 30.06.2011.

Відповідно до ст.. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст..
258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідачем заявлено про
застосування позовної давності про
стягнення пені.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині стягнення пені не підлягають
задоволенню у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Відповідно до ст.. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та
пред'явлено до стягнення 6679,92 грн. 3%
річних за період прострочення
повернення 78600,00 грн. позики з 01.01.2011 по
01.11.2013, а також 3379,80 грн. інфляційних в
розрахунку за період прострочки суми
78600 грн. з 01.01.2011 по 01.11.2013.

Відповідач не надав доказів
сплати даних сум нарахувань.

Вимоги позивача по стягненню 6679,92
грн. 3% річних є правомірними,
підтверджуються матеріалами справи і
підлягають задоволенню.

Враховуючи помилковість
розрахунку суми інфляційних, належна
до сплати сума інфляційних складає 3251,10
грн., яка і підлягає стягненню. В решті
вимог про стягнення інфляційних позов
задоволенню не підлягає за
безпідставністю.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на сторін
пропорційно задоволеним позовним
вимогам згідно ст.. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Питання про повернення судового
збору за заявою про зменшення суми
позовних вимог не може бути вирішено на
день прийняття рішення, оскільки
позивачем не надано належним чином
оформленого платіжного документа про
сплату судового збору до заяви про
збільшення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.
257,259,512,513,514,516,526,549,550,611,625,712,1046,1049
Цивільного кодексу України, ст..49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКОЕНЕРДЖІУКРАЇНА»,
код 34832024, Чернігівська область,
Чернігівський район, с. Андріївка, вул.
Овражна, б. 2а , 15554 (р.0035 у ВАТ
«Кредитпромбанк», МФО 300863, р. 84 у
ВАТ Державний Ощадний банк України, МФО
323475) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛЮДОРФ-ІНВЕСТ» код
38703718, м. Київ, вул.. Богомольця, 7/14, прим.
182, к. 59, 01024 (р. 9901 в АТ «Банк
«Фінанси та Кредит») 78600,00 грн. боргу,
3251,10 грн. інфляційних, 6679,92 грн. річних,
1770,62 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

2. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 24.02.2014 р.

Суддя
Н.О. Скорик