КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. Справа№ 910/15710/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Чорної Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Градострой"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 02.10.2013р. (повний текст
підписано - 09.10.2013р.)

у справі №910/15710/13 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Заступника прокурора міста
Києва в інтересах держави в особі:
Київської міської ради

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Градострой"

про розірвання договору оренди та
повернення земельної ділянки

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані вимоги Заступника прокурора
м. Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Градострой" про розірвання договору
оренди та повернення земельної
ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договорами оренди
земельних ділянок від 10.02.2005 та 24.03.2005
щодо внесення орендної плати. У зв'язку
з цим прокурор, посилаючись на ст. 651 ЦК
України, ст. ст. 24, 25, 32 Закону України
«Про оренду землі», просить суд
розірвати вказані договори оренди
земельних ділянок, укладені між
позивачем та відповідачем та повернути
земельні ділянки.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 02.10.2013 р. у справі № 910/15710/13 позов
задоволено повністю. Розірвано
Договір оренди земельної ділянки
площею 6,7365 га, кадастровий
№:90:142:0017, розташованої на вул.
Здолбунівській, 2 у Дарницькому районі
міста Києва, укладений 24.03.2005 між
Київською міською радою (01044, м. Київ,
Шевченківський район, вул. Хрещатик,
буд. 36; ідентифікаційний код 22883141) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ГРАДОСТРОЙ" (02081, м.
Київ, Дарницький район, вул.
Здолбунівська, буд. 3-Г;
ідентифікаційний код 31812906) та який
зареєстровано Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради, про що зроблено
запис від 28.03.2005 за № 63-6-00233 у книзі
записів державної реєстрації
договорів укладений.

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГРАДОСТРОЙ" (02081, м.
Київ, Дарницький район, вул.
Здолбунівська, буд. 3-Г;
ідентифікаційний код 31812906), повернути
Київській міській раді (01044, м. Київ,
Шевченківський район, вул. Хрещатик,
буд. 36; ідентифікаційний код 22883141)
земельну ділянку площею 6,7365 га,
кадастровий номер :90:142:0017, яка
розташована на вул. Здолбунівській, 2 у
Дарницькому районі м. Києва.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРАДОСТРОЙ" (02081, м.
Київ, Дарницький район, вул.
Здолбунівська, буд. 3-Г;
ідентифікаційний код 31812906) в дохід
Державного бюджету України - 2.294,00 (дві
тисячі двісті дев'яносто чотири) грн. 00
коп. - судового збору за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що відповідачем в
повному обсязі не сплачена
заборгованість з орендної плати за
договорами оренди земельних ділянок
від 10.02.2005 та 24.03.2005 , що у відповідності
до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду
землі» є підставою для розірвання
таких договорів у судовому порядку.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду м. Києва від 02.10.2013
року у справі № 910/15710/13 скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду м. Києва
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Градострой" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 02.10.2013 року, згідно ст. 98 ГПК
України, Київським апеляційним
господарським судом ухвалою від
29.11.2013р. порушено апеляційне
провадження.

Через відділ документального
забезпечення апеляційного
господарського суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду апеляційної
скарги.

В судове засідання 11.12.2013р.
представники позивача не з'явилися. Про
причини неявки суд не повідомлено.

У відповідності до положень ст.. 77 ГПК
України розгляд справи неодноразово
відкладався.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
15.01.2014р. у зв'язку з перебуванням судді
Тищенко О.В. у відпустці було доручено
розгляд апеляційної скарги у справі
№910/15710/13 здійснити колегії суддів у
складі: Корсакова Г.В. - головуючий
суддя, суддів Гончаров С.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи на 05.02.2014 року.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.02.2014р. у зв'язку з виходом судді
Тищенко О.В. з відпустки було доручено
розгляд апеляційної скарги у справі
№910/15710/13 здійснити колегії суддів у
складі: Тищенко О.В. - головуючий суддя,
суддів Гончаров С.А., Чорна Л.В.

Прокурор в судовому засіданні
апеляційної інстанції заперечував
проти доводів апелянта, викладених в
апеляційній скарзі, просили суд
відмовити в задоволенні скарги та
залишити без змін оскаржуване рішення
Господарського суду м. Києва від 02.10.2013
року у справі № 910/15710/13.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання 05.02.2014 року не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
представників позивача та відповідача.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення прокурора, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої
інстанції Пунктом 41 рішення Київської
міської ради від 15.07.2004 № 419-5/1829
вирішено передати товариству з
обмеженою відповідальністю
"ГРАДОСТРОЙ" земельні ділянки
загальною площею 12,43 га для
будівництва, експлуатації та
обслуговування комплексу
виробничо-торговельних будівель і
споруд та для благоустрою прилеглої
території озера на вул. Здолбунівській,
2 у Дарницькому районі м. Києва.

На підставі вказаного вище рішення між
Київською міською радою, як
орендодавцем, (далі - позивач) і
товариством з обмеженою
відповідальністю "ГРАДОСТРОЙ", як
орендарем, (далі - відповідач) вчинені
такі правочини:

- укладено Договір оренди земельної
ділянки від 10.02.2005, який зареєстровано
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради, про що зроблено запис від
17.02.2005 за № 63-6-00217 у книзі записів
державної реєстрації договорів. Згідно
вказаного договору, позивач передав
відповідачеві в оренду (строкове
платне користування) земельну ділянку
з такими характеристиками: місце
розташування - на вул. Здолбунівській, 2
у Дарницькому районі міста Києва;
розмір - 5,6415 га; цільове призначення -
для благоустрою прилеглої території
озера; кадастровий № :90:142:0021 (далі
- Договір від 17.02.2005 № 63-6-00217). Враховуючи
те, що Договір від 17.02.2005 № 63-6-00217
укладено на 5 (п'ять) років (п. 3.1), то з
17.02.2010 він припинив свою дію.

- укладено Договір оренди земельної
ділянки від 24.03.2005, який зареєстровано
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради, про що зроблено запис від
28.03.2005 за № 63-6-00233 у книзі записів
державної реєстрації договорів. Згідно
вказаного договору, позивач передав
відповідачеві в оренду (строкове
платне користування) земельну ділянку
з такими характеристиками: місце
розташування - на вул. Здолбунівській, 2
у Дарницькому районі міста Києва;
розмір - 6,7365 га; цільове призначення -
для будівництва, експлуатації та
обслуговування комплексу
виробничо-торгівельних будівель та
споруд; кадастровий № :90:142:0017
(далі - Договір від 28.03.2005 № 63-6-00233).
Договір від 28.03.2005 № 63-6-00233 укладено на 10
(десять) років (п. 3.1).

Відповідно до п. 4.1 Договорів, орендна
плата за земельну ділянку становить
платіж, який відповідач самостійно
розраховує та вносить позивачеві за
користування земельною ділянкою у
грошовій формі.

Пунктом 4.2 Договорів передбачено, що
річна орендна плата за земельні
ділянки встановлюється у розмірі 2
(двох) відсотків від нормативної
грошової оцінки земельних ділянок.

Як передбачено п. 8.4 Договорів,
відповідач зобов'язаний своєчасно
вносити орендну плату.

Згідно листа Департаменту земельних
ресурсів Виконавчого органу Київської
міської ради від 30.07.2013 № 05707/677
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки переданої за Договором від
28.03.2005 № 63-6-00233 становить 85.609.095,96 грн, а
за Договором від 17.02.2005 № 63-6-00217
становить 70.301.459,02 грн.

Як зазначено в позовній заяві
відповідач своєчасно не сплачував
орендну плату за користування
земельними ділянки, в результаті чого
станом на 30.07.2013 року за ним утворилась
заборгованість у розмірі 1 214 516,53 грн.,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи відповідями
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на запити прокуратури м. Києва.

Вказані обставини стали підставою для
захисту інтересів держави органами
прокуратури шляхом звернення до суду
із позовною заявою про розірвання
договорів оренди земельних ділянок та
повернення їх до органу місцевого
самоврядування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
є законним і обґрунтованим з наступних
підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, а також свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2 статті 20
Господарського суду України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів.

Порядок захисту прав суб'єктів
господарювання та споживачів
визначається Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, іншими законами.

За приписами статей 1 та 2
Господарського процесуального кодексу
України звертаючись з позовами до
господарських судів, підприємства,
установи, організації реалізують
надане їм право захищати в судовому
порядку свої порушені або оспорюванні
права та охоронювані законом інтереси
у спосіб, передбачений, зокрема,
статтею 16 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 148 Господарського кодексу
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною державою. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою відповідно до Земельного
кодексу України та інших законів.

Відносини землекористування
врегульовані Земельним кодексом
України (далі -ЗК України), Законом
України «Про оренду землі»від 06.10.1998
року № 161-ХІУ, зі змінами (далі
вживається скорочено ЗУ «Про оренду
землі»), який є спеціальним законом
стосовно відносин, пов'язаних з орендою
землі, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

За статтею 2 Земельного кодексу України
земельними відносинами є суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею, суб'єктами в
яких виступають громадяни, юридичні
особи, органи місцевого самоврядування
та органи державної влади, а об'єктами
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні паї (частки).

Статтею 93 Земельного кодексу України
передбачено, що право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Орендою землі у відповідності до ст. 1
Закону України «Про оренду землі»
(редакція чинна на момент виникнення
спірних правовідносин) є засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Як встановлено ст. 2 Закону України «Про
оренду землі», відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст.
13 Закону України «Про оренду землі», це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно положень Господарського
кодексу України підставами виникнення
господарських зобов'язань, зокрема, є
господарський договір (частина 1 статті
174); господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов, істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода
(частина 1 статті 180).

В силу частини 7 статті 179 названого
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» передбачено, що
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки);строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 ст. 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним тоді, коли сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору, при цьому згідно до ст.
628 Цивільного кодексу України зміст
договору становлять умови, визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи між
Київською міською радою та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Градострой" було укладено два
договори оренди земельних ділянок від
10.02.2005 р. та 24.03.2005 р., предметом яких є
земельна ділянка загальною площею 5,6415
га. для благоустрою прилеглої
території озера, яка знаходиться за
адресою вул. Здолбунівській, 2 у
Дарницькому районі міста Києва та
відповідно земельна ділянка загальною
площею 6,7365 га для будівництва,
експлуатації та обслуговування
комплексу виробничо-торгівельних
будівель та споруд, яка знаходиться за
тою самою адресою.

За приписами статті 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Також за статтею 652 Цивільного кодексу
України у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, та не досягнення сторонами
згоди щодо розірвання договору,
договір може бути розірваний судом за
ініціативою заінтересованої сторони
за одночасної наявності підстав,
передбачених частиною 4 вказаної
статті.

Аналіз наведених норм законодавства
свідчить про те, що припинення
земельних орендних правовідносин може
відбуватися як у добровільному порядку
за згодою сторін, за їх волевиявленням,
оформленим у відповідній формі зі
сторони органу місцевого
самоврядування, так і у встановлених
законодавством випадках на вимогу
однієї з сторін за рішенням суду
незалежно від волевиявлення іншої
сторони, в тому числі й органу
місцевого самоврядування.

Згідно з п. "в" ч. 1 ст. 96 Земельного
кодексу України землекористувачі
зобов'язані своєчасно сплачувати
земельний податок або орендну плату.

За статтею 31 Закону України "Про оренду
землі" ( у редакції на час виникнення
спору) договір оренди може припинятися
за наведених у ній підстав (закінчення
строку оренди, викупу земельної
ділянки для суспільних потреб,
поєднання власника земельної ділянки
та орендаря в одній особі, смерті
фізичної особи-орендаря, його
засудження до позбавлення волі,
ліквідації юридичної особи-орендаря,
відчуження права оренди земельної
ділянки заставодержателем), а також в
інших випадках, передбачених законом.
Також договір оренди землі може бути
розірваний за згодою сторін; на вимогу
однієї із сторін договір може бути
розірваний за рішенням суду в порядку,
встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції
на час звернення з позовом) на вимогу
однієї із сторін договір оренди землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, в разі випадкового знищення
чи пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використання земельної
ділянки, а також на підставах,
визначених Земельним кодексом України
та іншими законами України.

За приписами п. "д" ч. 1 ст. 141 Земельного
кодексу України підставою припинення
права користування земельною ділянкою
є систематична несплата земельного
податку або орендної плати.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
№9 встановлено, що розглядаючи справи
зі спорів про розірвання договору
оренди з підстав заборгованості з
орендної плати, потрібно мати на увазі,
що згідно зі статтями 1, 13 Закону
України "Про оренду землі" основною
метою договору оренди земельної
ділянки та одним з визначальних прав
орендодавця є своєчасне отримання
останнім орендної плати у
встановленому розмірі. Разом з тим
доводи про наявність заборгованості з
орендної плати мають підтверджуватися
належними доказами, наприклад,
довідкою, виданою державною податковою
інспекцією про наявність (або
відсутність) заборгованості за
земельним податком та орендною платою.

Відповідно до п. 4.1 Договорів, орендна
плата за земельну ділянку становить
платіж, який відповідач самостійно
розраховує та вносить позивачеві за
користування земельною ділянкою у
грошовій формі.

Пунктом 4.2 Договорів передбачено, що
річна орендна плата за земельні
ділянки встановлюється у розмірі 2
(двох) відсотків від нормативної
грошової оцінки земельних ділянок.

У відповідності до п. 8.4 Договору до
обов'язків орендаря серед інших
входить своєчасна сплата орендної
плати.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами по справі,
відповідач не виконував належним чином
взяті на себе зобов'язання щодо
своєчасної сплати орендної плати за
земельну ділянку, у зв'язку з чим у
нього утворилася заборгованість яка
станом на 30.07.2013 року, складає 1 214 516,53
грн.

Ця обставина також підтверджується
наявною в справі належним чином
завіреною копією листа Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 02.08.2013 №
798/9/26-51-10-09, згідно якої заборгованість
товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРАДОСТРОЙ", яка
виникла внаслідок відсутності внесень
з боку останнього орендної плати за
користування ним земельними ділянками
отриманих за Договорами та яка
становить 1.214.516,53 грн, складається з:
1.211.263,68 грн - заборгованість по оплаті
оренди земельних ділянок та 3.252,85 грн -
залишок несплаченої пені.

Крім того несвоєчасність сплати
відповідачем внесків за оренду
земельних ділянок підтверджується
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.05.2013 у справі № 826/3872/13-а, якою було
задоволено адміністративний позов
Заступника прокурора Дарницького
району міста Києва в інтересах держави
в особі Державної податкової інспекції
у Дарницькому районі у місті Києві про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРАДОСТРОЙ"
податкової заборгованості по орендній
платі за земельні ділянки в розмірі
370.687,80 грн.

Факт наявності заборгованості, станом
на дату розгляду справи не
спростований відповідачем жодним з
належних та допустимих доказів в
розумінні приписів ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Пунктом 11.5 Договору від 28.03.2005 № 63-6-00233
передбачено, що вказаний договір може
бути достроково розірваний у разі
невиконання або неналежного виконання
орендарем своїх обов'язків, визначених
у п.п. 5.1 та 8.4.

Тобто, спірним договором встановлено
умови, за яких договір підлягає
розірванню, та, таким чином,
систематична несплата відповідачем
орендної плати за землю є порушенням,
наслідком якого, у будь-якому випадку,
згідно з приписами норм статей 611, 651
Цивільного кодексу України, є
розірвання договору.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовної вимоги
прокурора про розірвання договору
оренди земельноъ ділянки від 28.03.2005 р,
укладеного між Київською міською радою
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Градострой" у
відповідності до приписів ч. 1 ст. 32
Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського
кодексу України якщо судовим рішенням
договір змінено або розірвано, договір
вважається зміненим або розірваним з
дня набрання чинності даним рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України
"Про оренду землі" у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором. Орендар
не має права утримувати земельну
ділянку для задоволення своїх вимог до
орендодавця.

Враховуючи ту обставину, що договір
оренди земельної ділянки від 28.03.2005 р
розривається в судовому порядку, що, в
силу приписів Закону України «Про
оренду землі», є підставою для його
припинення, то в даному випадку як
наслідок, позовна вимога прокурора
щодо повернення земельної ділянки
Київській міській раді є обґрунтованою
та підлягає задоволенню.

З огляду на вище зазначене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
наявність усіх підстав для задоволення
позовних вимог..

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні
суду повністю відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, отже рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, підстав для його
скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за подання апеляційної
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Градострой» залишити без задоволення,
рішення Господарського суду м. Києва
від 02.10.2013 року по справі № 910/15710/13
залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15710/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
С.А. Гончаров

Л.В. Чорна