ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р.
Справа № 16/125

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Кордюк Г.Т.

суддів
Гриців В.М.

Давид Л.Л.

При секретарі судового засідання:
Ляпінському В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ
„Фінансова компанія "Приватні
інвестиції", за № 606/І/2010 від 30.12.2013 року

на ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 26.12.2013 року

у справі № 16/125

за заявою: ТзОВ „Фінансова компанія
"Приватні інвестиції", м. Київ

про зміну способу та порядку виконання
рішення суду у справі № 16/125

за позовом: ТзОВ „Фінансова компанія
"Приватні інвестиції", м. Київ

до відповідача: МПП „Янтарь", с.
Сторожниця, Закарпатська область

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, с.
Сторожниця, Закарпатська область

про звернення стягнення суми 1 534 165, 21
грн. на предмет іпотеки та встановлення
способу реалізації предмету іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів

та

за зустрічним позовом: МПП „Янтарь", с.
Сторожниця, Закарпатська область

до відповідача: ТзОВ „Фінансова
компанія "Приватні інвестиції", м. Київ

про визнання недійсним та скасування
договорів іпотеки

за участю представників:

від позивача: Трофімова Л.А. -
представник

від відповідача: Сковородько І.Ф. -
представник

від третьої особи: не з'явився

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст. ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід суддів не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходило, тому
протокол судового засідання ведеться з
дотриманням вимог ст. 81-1 ГПК України
без здійснення повного фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 26.12.2013 року у
справі № 16/125 (суддя Васьковський О.В.) у
задоволенні заяви ТзОВ „Фінансова
компанія "Приватні інвестиції" про
зміну способу та порядку виконання
рішення суду у справі № 16/125 -
відмовлено.

Оскаржувана ухвала суду першої
інстанції мотивована тим, що стягувач
реалізував своє право на судовий
захист, звернувшись до суду з вимогою
про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом його реалізації.
Враховуючи норми ст. 16 ЦК України та ст.
20 ГК України, звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки є самостійним способом
захисту прав іпотекодержателя.
Оскільки судовим рішенням стягувач
реалізував своє право на судовий
захист, звернувшись до суду з вимогою
про стягнення на предмет іпотеки
шляхом його реалізації, враховуючи
норми, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України,
тому звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом набуття
іпотекодержателем права власності на
іпотеку є самостійним способом захисту
прав іпотекодержателя. Судовим
рішенням у справі № 16/125 було
передбачено інший спосіб захисту, а
саме звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом його реалізації тому,
суд не вправі змінювати спосіб
виконання рішення суду шляхом зміни
способу захисту, викладеного в
резолютивній частині судового рішення.
При цьому слід додати, що право на
набуття стягувачем у власність
предмета іпотеки, як вбачається із
заперечень боржника має спірний
характер, пов'язане з оцінкою
співвідношення суми заборгованості
боржника та вартості предмету іпотеки,
характеристики та складу іпотеки.

ТзОВ „Фінансова компанія "Приватні
інвестиції" не погодившись з
висновками, викладеними у ухвалі
місцевого господарського суду, подало
апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу господарського суду скасувати,
та винести постанову, якою заяву ТзОВ
„Фінансова компанія "Приватні
інвестиції" задоволити у повному
обсязі. Зокрема апелянт в апеляційній
скарзі робить посилання на те, що на
підставі наказу господарського суду,
виданого на виконання рішення
господарського суду Закарпатської
області від 14.03.2012 року у справі № 16/125,
районним відділом ДВС Ужгородського
управління юстиції в Закарпатській
області 03.08.2012 року відкрито виконавче
провадження. Незважаючи на проведення
прилюдних торгів 04.06.2013 року, 03.07.2013
року, 02.08.2013 року та уцінку майна,
предмет іпотеки так і лишився
нереалізований. Таким чином, стягувач
зазначає, що у примусовому порядку та у
визначений судом спосіб, виконати
рішення неможливо, у зв'язку із
відсутністю купівельного попиту на
майно.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить ухвалу
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення,
виходячи з того, що неможливість
виконання судового наказу повинна бути
документально підтверджена постановою
органу ДВС відповідно до Закону
України „Про виконавче провадження".
Передача права власності на майно в
порядку здійснення виконавчого
провадження не передбачена в переліку
підстав набуття права власності
передбачених главою 24 ЦК України. Зміна
способу та порядку виконання рішення
суду у редакції стягувача веде до зміни
рішення по суті і зміною способу
захисту права. Також заборгованість
боржника становить 1431023,51 грн., а
вартість нерухомого майна складає
13390286,00 грн., що свідчить про
неспіврозмірність та неможливість
задоволення заяви стягувача, а
вирішення даного питання шляхом
укладення окремої угоди або вирішення
судом окремого позову.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014 року
продовжено строк розгляду апеляційної
скарги та відкладено розгляд останньої
на 20.02.2014 року з підстав, викладених у
ній.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про причини неявки не
повідомила, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду
справи.

Розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та оцінивши наявні в
ній докази, заслухавши доводи та
заперечення представника позивача та
відповідача, апеляційний
господарський суд вважає, що ухвалу
господарського суду належить залишити
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення, виходячи з наступного:

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 14.03.2012 року у
справі №16/125 первісний позов ТзОВ
„Фінансова компанія „Приватні
інвестиції" задоволено частково, а в
задоволенні зустрічного позову МПП
„Янтарь" - відмовлено.

17.07.2012 року на виконання рішення
господарського суду Закарпатської
області від 14.03.2012 року у справі № 16/125 -
видано відповідні накази.

У поданій заяві ТзОВ „Фінансова
компанія "Приватні інвестиції"
зазначає, що позивач для погашення
заборгованості третьої особи отримав
право звернути стягнення на предмет
іпотеки, що належить відповідачу
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки через проведення прилюдних
торгів. На виконання рішення
господарського суду Закарпатської
області в частині реалізації предмета
іпотеки з прилюдних торгів ТзОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» звернулась до РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ з заявою про
примусове виконання зазначеного
рішення суду. Починаючи з 03.08.2012 року
районним відділом ДВС Ужгородського
МРУЮ вживалися заходи щодо примусового
виконання рішення господарського суду
зокрема: надавався строк для
добровільного виконання рішення суду
боржнику, здійснювався опис та арешт
майна боржника, нерухоме майно
передавалось на реалізацію через
проведення прилюдних торгів, тричі
проводилась його (майна) уцінка тощо.
Проте вжиті заходи до позитивного
результату не привели, боржник
добровільно рішення суду не виконав, а
РВ ДВС Ужгородського МРУЮ в
примусовому порядку не вдалося його
виконати і до часу розгляду скарги у
суді апеляційної інстанції, тому майно
було знято з реалізації на торгах з
огляду на відсутність зареєстрованих
покупців, та тричі не проведені торги.
Тобто конкретною обставиною, що
ускладнює виконання рішення є -
неможливість реалізації предмету
іпотеки, на який звернено стягнення,
через прилюдні торги в зв'язку з
відсутністю купівельного попиту на
зазначене майно.

Позивач зазначає, що чинним
законодавством не виключається
можливість звернення стягнення шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. У зазначених нормах, а саме ст.
121 ГПК України та у Постанові Пленуму
ВГСУ № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття ним
права власності на предмет іпотеки
ототожнюється передусім із способом
звернення стягнення, який, поряд з
іншими, може застосовуватися, якщо його
передбачено договором.

Позивачем (іпотекодавцем) обрано
спосіб звернення стягнення шляхом
продажу предмета іпотеки через
прилюдні торги. Однак, даний спосіб
звернення неможливо виконати.

Згідно із ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються, в тому числі, спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону. Тобто
зазначений закон прирівнює вказані
способи як можливі і такі, що
обираються за бажанням позивача
(іпотекодержателя), і вказує, що обидва
з них є способами реалізації предмета
іпотеки.

Тобто відбулося звернення стягнення у
спосіб - шляхом продажу предмета
іпотеки через проведення прилюдних
торгів, що є одним із способів
реалізації предмета іпотеки у
розумінні Закону України «Про
іпотеку».

Спосіб, який позивач зазначає у позові
є способом реалізації, і залежить від
волі іпотекодержателя, а відтак, у
розумінні ст.ст. 36, 37, 38, 41 Закону України
«Про іпотеку» усі способи є способами
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а отже, є способами реалізації
предмета іпотеки, тобто способом
виконання рішення суду і тому на думку
апелянта є взаємозамінними.

Як наголошує скаржник у апеляційній
скарзі пунктами 5.3., 5.4. іпотечних
договорів від 30.04.2008 року, укладених між
ПАТ «КРЕДОБАНК» та МПП «Янтар»,
встановлено право іпотекодержателя
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом переходу до іпотекодержателя
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання зобов'язання по
Кредитному договору № 265/5-08 від 30.04.2008
року, що укладений між ПАТ «КРЕДОБАНК»
та ОСОБА_1 в порядку, встановленому ст. 37
Закону України «Про іпотеку», що є
відповідним застереженням у розумінні
Закону України «Про іпотеку», а відтак,
дозволяє іпотекодержателю звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки і є одним із способів звернення
стягнення на предмет іпотеки,
передбачених законом.

Також скаржник зазначає, що зміна
способу та порядку виконання рішення
суду у справі № 16/125 на звернення
стягнення шляхом набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки, що передбачено ст. 37
Закону України «Про іпотеку», є
необхідною з метою дотримання положень
Цивільного кодексу України про
власність, конституційного права на
захист порушених прав. При цьому слід
врахувати, що зміна способу виконання
рішення суду на вищевказаний, у такому
випадку, захистить порушене право
позивача. Зокрема, набуття ТзОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» майна (предмета іпотеки) у
власність відбудеться за ціною,
встановленою суб'єктом оціночної
діяльності на момент такого набуття, зa
рахунок чого предмет іпотеки буде
відчужений у іпотекодавця, а
заборгованість третьої особи
(позичальника) буде зменшена на суму
рівну вартості предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги судом
апеляційної інстанції до уваги не
приймаються оскільки:

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 45 ГПК України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов.

Зміною способу та порядку виконання
рішення є прийняття господарським
судом нових заходів з метою реалізації
рішення в разі неможливості його
виконання у порядку і способом, раніше
встановленими, зокрема, шляхом
видозмінення зазначеної у рішенні
форми (грошової чи майнової) виконання,
тобто за відсутності у боржника
присудженого позивачеві майна в натурі
або грошових коштів, достатніх для
покриття заборгованості.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 116 ГПК України
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

В наказі суд вказує конкретний спосіб
виконання рішення.

У випадку неможливості виконання
судового наказу державний виконавець
згідно зі ст. 40 Закону України "Про
виконавче провадження" виносить
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на державну виконавчу
службу.

Главою 5 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено загальний
порядок звернення стягнення на майно
боржника.

Норми вказаного Закону не передбачають
такого способу виконання судових
рішень, як зміна способу та порядку
виконання судового рішення шляхом
набуття права власності стягувача на
майно, яке належить боржнику.

Приписами Глави 24 «Набуття права
власності» Цивільного кодексу України
встановлено перелік підстав набуття
права власності на майно. Передача
права власності на майно в порядку
здійснення виконавчого провадження -
виконання судового рішення ні
Цивільним кодексом України, ні
будь-яким іншим нормативно правовим
актом, що є чинним на території України,
не передбачена.

Пунктом 7.1.3. Постанови Пленуму ВГСУ № 9
від 17.10.2012 року «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»
зазначено, що під зміною способу і
порядку виконання рішення слід
розуміти прийняття господарським
судом нових заходів для реалізації
рішення в разі неможливості його
виконання у порядку і способом, раніше
встановленими. Наприклад, зміна
способу виконання рішення можлива
шляхом видозмінення зазначеної у
рішенні форми (грошової чи майнової)
виконання, тобто за відсутності у
боржника присудженого позивачеві
майна в натурі або грошових коштів,
достатніх для покриття заборгованості.

Змінюючи спосіб і порядок виконання
судового рішення, суд не може змінювати
останнє по суті. Зміна способу
виконання рішення шляхом набуття права
власності не передбачена чинним
законодавством.

Предметом даної справи є стягнення
коштів шляхом звернення стягнення на
нерухоме майно, у спосіб реалізації
предмету іпотеки - шляхом проведення
прилюдних торгів.

Колегія апеляційної інстанції звертає
також увагу на те, що при поданні позову
до суду', що був предметом судової
справи 16/125, позивач визначився із
способом захисту свого права, заявив
його - суд задоволив позовні вимоги.
Тому подана заява по своїй суті є
зміною способу захисту права. Захист
права може здійснюватися виключно
шляхом подання відповідного позову.
При розгляді предмету позову сторони
мають право скористатися своїми
процесуальними правами сторони
судового процесу з метою обґрунтування
своєї правової позиції та надання
доказів з предмету позову.

Оскільки предметом судової справи №
16/125 не було набуття права власності на
нерухоме майно, МПП «Янтарь» не
надавало в позовному провадженні
заперечень з цього приводу та доказів
на підтвердження своєї правової
позиції. При розгляді заяви позивача
про зміну способу виконання рішення
суду в порядку ст. 121 ГПК України, МПП
«Янтарь» позбавлено передбачених прав
відповідача у судовому процесі,
оскільки це не є позовне провадження,
це стадія виконання уже прийнятого
судового рішення, яке набрало законної
сили і знаходиться на стадії виконання.
Подана до суду заява по суті є новим
позовом, який повинен розглядатися у
позовному провадженні.

Згідно п. 7.2. Постанови Пленуму ВГСУ № 9
від 17.10.2012 року підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Позивач не довів, що виконання рішення
встановленим судом способом неможливе.
Надані позивачем докази свідчать про
те, що станом на сьогоднішній день
рішення суду не виконано, а виконавче
провадження не закрито.

Згідно Закону України «Про іпотеку»,
загальних засад судочинства та норм
матеріального права щодо вирішення
предмету заяви, задоволення вимог
іпотекодержателя у забезпеченому
іпотекою зобов'язанні за рахунок
предмета іпотеки повинно відбуватися в
межах його вартості і бути домірним
розміру майнових вимог, які можуть
задовольнятися за рахунок його
вартості.

Частиною 3 ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що
іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. У разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя.

Оскільки рішенням суду від 14.03.2014 року
встановлено початкову ціну предмету
іпотеки на рівні 303 434, 50 грн., згідно
договору іпотеки № 266/9-08 від 30.04.2008 року
та ціну реалізації предмету іпотеки на
рівні 2 671 620, 00 грн., згідно договору
іпотеки № 267/9-08 від 30.04.2008 року, що
виключає одночасне задоволення вимоги
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки за ціною,
визначеною на підставі оцінки предмету
іпотеки на момент такого набуття.
Враховуючи наведене, місцевий
господарський суд прийшов до вірного
висновку, що звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом набуття права
власності на іпотеку є самостійним
способом захисту встановленим ст. 16 ЦК
України, ст. 20 ГК України та суд не
вправі змінювати спосіб виконання
рішення шляхом зміни способу захисту
викладеного в резолютивній частині
судового рішення. При цьому як вірно
встановлено місцевим господарським
судом, що право на набуття стягувачем у
власність предмета іпотеки, як
вбачається із заперечень боржника має
спірний характер, пов'язане з оцінкою
співвідношення суми заборгованості
боржника та вартості предмету іпотеки,
характеристики та складу іпотеки.

Щодо вимоги позивача про зміну порядку
виконання рішення суду.

В п. 7.1.4. Постанови Пленуму ВГСУ № 9 від
17.10.2012 року «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
зазначено, що статтею 121 ГПК України не
передбачено подання і розгляд заяв про
встановлення способу та/або порядку
виконання рішення. Такі спосіб і
порядок визначаються державним
виконавцем на підставі Закону України
"Про виконавче провадження" та виходячи
зі змісту резолютивної частини рішення
господарського суду.

Враховуючи вищевикладене, місцевий
господарський суд дійшов до
правомірного висновку, щодо
відсутності підстав для задоволення
заяви позивача про зміну способу та
порядку виконання рішення, оскільки
такі вимоги не ґрунтуються на приписах
чинного законодавства, а тому доводи
скаржника про порушення і неправильне
застосування господарським судом норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваної ухвали не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія
суддів апеляційної інстанції не
вбачає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

З врахуванням наведеного та керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 26.12.2013 року у
даній справі залишити без змін,
апеляційну скаргу ТзОВ „Фінансова
компанія "Приватні інвестиції" - без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України в порядку та строки,
встановлені ст. ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя
Кордюк Г.Т.

суддя
Гриців В.М.

суддя
Давид Л.Л.