КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р. Справа№ 5011-57/17248-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Зеленіна В.О.

Мальченко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Собко Л.В. - дов. № 213
від 28.08.2013р.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства «ЕН БАУГЕЗЕЛЬШАФТ Міт
Бешренктер Хафтунг» на рішення
Господарського суду міста Києва від
30.07.2013р. (повний текст підписано 05.08.2013р.)

у справі № 5011/57/17248-2012 (суддя
Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОБЕРБЕТОН

Україна»

до Товариства «ЕН
БАУГЕЗЕЛЬШАФТ Міт Бешренктер Хафтунг»

про стягнення 183 576, 84 грн.

В судовому засіданні 13.02.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2012р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОБЕРБЕТОН Україна»
звернулось до Господарського суду
міста Києва до Товариства «ЕН
БАУГЕЗЕЛЬШАФТ Міт Бешренктер Хафтунг»
про стягнення 183 576, 84 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки залізобетонних
конструкцій № 61-06/02 від 21.04.2010р., а саме
щодо повної та своєчасної оплати
товару, а тому просив суд стягнути з
відповідача 117 905, 00 грн. заборгованості
та 65 671, 84 грн. штрафних санкцій, всього
183 576, 84 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.07.2013р. у справі № 5011-57/17248-2012
позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства «ЕН
БАУГЕЗЕЛЬШАФТ Міт Бешренктер Хафтунг»
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОБЕРБЕТОН Україна»
117 905, 00 грн. основного боргу, 25 981, 69 грн.
пені, 7 625, 94 грн. 3% річних, 18 645, 65 грн.
інфляційних втрат, а також 3 403, 17 грн.
судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи, оскільки, на
думку апелянта, судом першої інстанції
не з'ясовано обставини справи, які
мають істотне значення для правильного
та повного розгляду справи.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 04.10.2013р.
апеляційну скаргу Товариства «ЕН
БАУГЕЗЕЛЬШАФТ Міт Бешренктер Хафтунг»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 30.07.2013р. у справі № 5011-57/17248-2012
передано для розгляду головуючому
судді Скрипці І.М.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 09.10.2013р. для
розгляду справи № 5011-57/17248-2012
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Мальченко А.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.10.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 31.10.2013р.

У відзиві на апеляційну скаргу
представник позивача заперечував
проти доводів відповідача, викладених
в апеляційній скарзі, просив її
відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013р., у
зв'язку з перебуванням судді Остапенка
О.М. у відпустці, сформовано колегію
суддів у складі: головуючий-суддя
Скрипка І.М., судді - Мальченко А.О.,
Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
апеляційну скаргу прийнято до
провадження.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 31.10.2013р. у відповідності до
ст. 77 ГПК України оголошено перерву до
27.11.2013р.

13.11.2013р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшли додаткові документи,
а 20.11.2013р. документи надійшли від
представника відповідача.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013р., у
зв'язку з участю судді Руденко М.А. у
розгляді інших справ, сформовано
колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Мальченко А.О.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та у відповідності до ст. 77
ГПК України розгляд справи відкладено
на 12.12.2013р.

11.12.2013р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
відповідача надійшли пояснення щодо
порядку розрахунків.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 12.12.2013р. у відповідності до
ст. 77 ГПК України оголошено перерву до
13.02.2014р., ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
12.12.2013р. продовжено строк розгляду
справи на 15 днів.

06.02.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшли додаткові пояснення
щодо предмету спору та обставин справи,
а 10.02.2014р. клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з участю в
іншому судовому засіданні.

10.02.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
відповідача надійшли пояснення щодо
проведення оплат з наданням
відповідних доказів.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
13.02.2014р. підтримав вимоги апеляційної
скарги, просив її задовольнити,
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким в задоволенні
позову відмовити повністю, а також
подав пояснення щодо наявності між
сторонами ще одного договору, який
сторонами не виконувався, оскільки
будь-яких поставок чи оплат по ньому
здійснено не було, а тому посилання в
призначенні платежу на даний договір є
помилковим.

Представник позивача в судове
засідання апеляційної інстанції
13.02.2014р. не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, що підтверджується
підписом уповноваженого представника
в розписці про перерву (а. с. 250, т. 1).

Оскільки явка в судове засідання
представника позивача обов'язковою не
визнавалась, зважаючи на відсутність
підстав для задоволення клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у його
відсутність за наявними у справі
матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення підлягає
частковому скасуванню виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
21.04.2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОБЕРБЕТОН Україна»
(позивач, постачальник за договором) та
Представництвом «Ен Баугезельшафт
М.Б.Х» (відповідач, покупець за
договором) укладено договір на
поставку залізобетонних конструкцій №
61-06/02, відповідно до п. 1.1. якого
постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах даного договору
виготовити та поставити покупцю
залізобетонні конструкції (товар), а
покупець зобов'язується надати
постачальнику технічне завдання
(додаток) на товар, здійснити оплату та
прийняти готовий товар у встановлених
договором порядку та строки.

Згідно п. п. 1.2., 1.3. договору загальна
ціна договору включає вартість всього
товару, що підлягає поставці за даним
договором. Асортимент, кількість та
ціна за одиницю товару визначається в
узгоджених сторонами специфікаціях
(додатках) до договору.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2., 3.3. договору
поставка товару здійснюється на
умовах, узгоджених сторонами в
специфікаціях (додаток) на товар і
розуміються згідно міжнародних правил
по тлумаченню термінів «Інкотермс» в
редакції 2000р. Строки поставки товару
погоджуються сторонами та вказуються у
відповідних додатках. Датою поставки
товару, партії товару вважається дата
підписання сторонами
товарно-транспортної накладної.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили,
що загальна ціна договору дорівнює
сумі всіх підписаних сторонами
специфікацій (додаток).

Покупець зобов'язаний здійснити оплату
в розмірі та в строки, визначені
умовами даного договору (п. 5.2.2.
договору).

Відповідно до п. 7.2. договору у випадку
прострочення оплати покупцем вартості
товару, покупець сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення.

Цей договір, згідно п. 11.1., вважається
укладеним і набирає чинності з моменту
його підписання сторонами.

Строк дії цього договору починає свій
перебіг у момент, встановлений у п. п.
11.1. цього договору, та триває до повного
і належного виконання сторонами
покладених на них цим договором
зобов'язань (п. 11.3. договору).

Відповідно до умов договору сторонами
підписано специфікації, згідно яких
було погоджено асортимент товару, ціну
за одиницю товару, його кількість, а
також строк оплати поставленого
товару, а саме:

- специфікацію № 1 від 21.04.2010р. на суму 116
638, 26 грн., відповідно до п. 1.3. якої
передбачено повну оплату товару
протягом 5 днів з дати поставки
останньої партії товару, визначеної у
специфікації 1 та підписання
видаткової та товарно-транспортної
накладних (а. с. 18-20, т. 1);

- специфікацію № 2 від 21.04.2010р. на суму 155
811, 94 грн., п. п. 1.2., 1.3. якої передбачено
передплату у розмірі 40% від загальної
суми договору, 60% вартості сплачується
протягом 5 днів з дати поставки партії
товару (а. с. 21-22, т. 1);

- специфікацію № 2 від 30.06.2010р. на суму 11
132, 36 грн., згідно п. 1.1. якої передбачено,
що оплата за товар здійснюється
протягом 10 днів від факту поставки (а. с.
23-24).

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі специфікації № 1 від 21.04.2010р.
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 77 073, 12
грн., що підтверджується видатковими
накладними № 612 від 18.05.2010р. на суму 21 464,
26 грн., № 613 від 18.05.2010р. на суму 21 464, 26
грн., № 582 від 16.05.2010р. на суму 17 072, 30 грн.
та № 583 від 16.05.2010р. на суму 17 072, 30 грн.,
які підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками товариств (належним чином
завірені копії наявні в матеріалах
справи).

При цьому, відповідно до п. 1.3. вказаної
специфікації повна оплата товару
здійснюється протягом 5 днів з дати
поставки останньої партії товару,
визначеної у специфікації 1 та
підписання видаткової та
товарно-транспортної накладних.

З огляду на приписи вказаного пункту
специфікації № 1 від 21.04.2010р. та
враховуючи, що згідно вказаної
специфікації позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято товар лише на
суму 77 073, 12 грн., тоді як передбачено
поставку товару на загальну суму 116 638,
26 грн., колегія суддів дійшла висновку
про те, що строк оплати товару,
поставленого згідно видаткових
накладних № 612 від 18.05.2010р., № 613 від
18.05.2010р, № 582 від 16.05.2010р. та № 583 від
16.05.2010р. на загальну суму 77 073, 12 грн. на
час звернення позивача з даним позовом
до суду не настав.

Також на виконання умов договору та на
підставі специфікації № 2 від 21.04.2010р.
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 10 933, 22
грн., що підтверджується видатковими
накладними № 1200 від 08.09.2010р. на суму 7 662,
30 грн. та № 1156 від 22.09.2010р. на суму 3 270, 92
грн., які підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками товариств, належним чином
завірені копії яких наявні в
матеріалах справи (а. с. 206-207, т. 1).

Посилання позивача на поставку товару
згідно специфікації № 2 від 21.04.2010р. на
загальну суму 67 606, 54 грн. згідно
видаткових накладних № 1200 від 08.09.2010р.
на суму 7 662, 30 грн., № 1156 від 22.09.2010р. на
суму 3 270, 92 грн., № 1213 від 01.09.2010р. на суму
28 464, 60 грн., № 1214 від 01.09.2010р. на суму 28 208,
72 грн., не заслуговують на увагу,
оскільки в матеріалах справи відсутні
видаткові накладні № 1213 від 01.09.2010р. та
№ 1214 від 01.09.2010р. на загальну суму 56 673, 32
грн., які б підтверджували факт
поставки позивачем товару на вказану
суму.

З огляду на викладене та враховуючи, що
п. п. 1.2., 1.3. специфікації № 2 від 21.04.2010р.
передбачено передплату у розмірі 40%
від загальної суми договору, 60%
вартості сплачується протягом 5 днів з
дати поставки партії товару, строк
оплати згідно видаткової накладної №
1200 від 08.09.2010р. настав 13.09.2010р., а згідно
видаткової накладної № 1156 від 22.09.2010р. -
27.09.2010р.

Крім того, на підставі специфікації № 2
від 30.06.2010р. позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 11 132, 36 грн., що
підтверджується підписаною
уповноваженими представниками та
скріпленою печатками сторін
видатковою накладною № 862 від 08.07.2010р.
на суму 11 132, 36 грн. (належним чином
завірена копія наявна в матеріалах
справи (а. с. 25, т. 1).

Оскільки поставка товару на суму 11 132, 36
грн. згідно видаткової накладної № 862
відбулася 08.07.2010р., враховуючи
передбачений п. 1.1. вказаною
специфікацією строк оплати протягом 10
днів від факту поставки, строк оплати
товару, отриманого по даній накладній
настав 18.07.2010р.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692
Цивільного кодексу України відносить
обов'язок оплати товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

З огляду на викладене та враховуючи
передбачені договором строки оплати,
на момент звернення позивача з позовом
до суду настав строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
оплаті за товар, поставлений згідно
специфікацій № 2 від 21.04.2010р. та № 2 від
30.06.2010р.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що згідно видаткових
накладних № 1560 від 18.10.2010р. на суму 83 214,
47 грн., № 1565 від 21.10.2010р. на суму 77 953, 50
грн., № 1571 від 25.10.2010р. на суму 30 127, 73 грн.,
№ 1596 від 02.11.2010р. на суму 53 377, 08 грн., № 1614
від 04.11.2010р. на суму 45 264, 19 грн., № 1629 від
05.11.2010 р. на суму 43 623, 35 грн., № 1630 від
05.11.2010р. на суму 55 524, 60 грн., № 1717 від
08.11.2010р. на суму 48 101, 35 грн., № 1718 від
08.11.2010р. на суму 41 341, 44 грн., № 1719 від
10.11.2010р. на суму 34 673, 37 грн., № 1720 від
11.11.2010р. на суму 51 141, 35 грн. та № 48 від
03.01.2011р. на суму 58 563, 00 грн., які
підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками товариств (належним чином
завірені копії наявні в матеріалах
справи) позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 622 905, 43 грн.

З огляду на положення п. 4.1. договору,
відповідно до якого загальна ціна
договору дорівнює сумі всіх підписаних
сторонами специфікацій (додаток) та
враховуючи те, що товар, поставлений
згідно вищезазначених накладних не
вказаний в жодній зі специфікацій,
колегія суддів дійшла до висновку про
те, що товар згідно вищезазначених
видаткових накладних на загальну суму
622 905, 43 грн. було поставлено поза межами
договору поставки залізобетонних
конструкцій № 61-06/02 від 21.04.2010р.

Згідно ст. 639 Цивільного кодексу
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Статтею 181 Господарського кодексу
України передбачено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальної вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного
кодексу України правочин, для якого
законом не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю на настання відповідних правових
наслідків.

Таким чином, між сторонами фактично
мали місце правовідносини щодо
поставки товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692
Цивільного кодексу України відносить
обов'язок оплати товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно п. 1.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», якщо у договорі
або законі не встановлено строку
(терміну), у який повинно бути виконано
грошове зобов'язання, судам необхідно
виходити з приписів частини другої
статті 530 Цивільного кодексу України.
Цією нормою передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання; такий обов'язок
випливає, наприклад, з припису частини
першої статті 692 ЦК України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України.

Оскільки відповідач отримав товар
згідно вищезазначених видаткових
накладних на загальну суму 622 905, 43 грн.,
то у відповідності до ст. 692 Цивільного
кодексу України настав строк оплати за
отриманий відповідачем товар на
загальну суму 622 905, 43 грн.

Таким чином, з вищенаведеного
вбачається, що на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у
відповідача настав строк оплати за
товар, поставлений згідно специфікацій
№ 2 від 21.04.2010р., № 2 від 30.06.2010р. та за
товар, отриманий згідно видаткових
накладних (поза межами договору) на
загальну суму 644 971, 01 грн.

Однак, всупереч нормам чинного
законодавства та умовам договору,
відповідач за поставлений товар
розрахунок належним чином не провів,
лише частково оплатив отриманий товар
на суму 642 017, 79 грн., що підтверджується
банківськими виписками по рахунку
відповідача, а саме 228 482, 43 грн. сплачено
04.05.2011р. з призначенням платежу
«остаточний розрахунок за
залізобетонні вироби, договір №
ОБ1330-06/02 від 22.09.2010р.», 100 000, 00 грн. -
21.12.2010р. з призначенням платежу «оплата
за залізобетонні вироби, договір №
ОБ1330-06/02 від 22.09.2010р.», 80 000, 00 грн. -
23.11.2010р. з призначенням платежу «оплата
(часткова) за залізобетонні вироби,
договір № ОБ1330-06/02 від 22.09.2010р.», 20 000, 00
грн. - 03.11.2010р. з призначенням платежу
«оплата (часткова) за залізобетонні
вироби, договір № ОБ1330-06/02 від 22.09.2010р.»,
76 518, 00 грн. - 01.11.2010р. «передплата за
залізобетонні вироби 40%, договір №
ОБ1330-06/02 від 22.09.2010р.», 90 447, 84 грн. -
20.10.2010р. з призначенням платежу «оплата
за залізобетонні вироби (кінцеві
розрахунки), договір № 06/02 від 21.04.2010р.»,
46 569, 52 грн. - 23.04.2010р. з призначенням
платежу «передплата 40% за
залізобетонні вироби, договір № 06/02 від
21.04.2010р., рах. № 70 від 21.04.2010р.».

При цьому, з пояснень відповідача,
наданих суду апеляційної інстанції та
прийнятих судом до уваги, вбачається,
що між сторонами дійсно було укладено
договір № ОБ1330-06/02 від 22.09.2010р., однак
будь-яких поставок чи оплат за даним
договором не було, а посилання на даний
договір в призначенні платежу є
помилковим та всі оплати відповідачем
були здійснені за товар, поставлений
згідно договору № 61-06/02 від 21.04.2010р. та
видаткових накладних, що є в матеріалах
справи.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що платіж в
розмірі 228 482, 43 грн. здійснений
відповідачем 04.05.2011р. з призначенням
платежу «остаточний розрахунок за
залізобетонні вироби, договір №
ОБ1330-06/02 від 22.09.2010р.» позивач визнає як
оплату за спірним договором, про що
зазначив у позовній заяві (а .с 5, т. 1).

З огляду на викладене та враховуючи, що
укладений між сторонами договір №
ОБ1330-06/02 від 22.09.2010р. не виконувався,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що посилання відповідача в призначенні
платежу на даний договір є помилковим,
а тому всі вищезазначені оплати є
оплатами по договору № 61-06/02 від 21.04.2010р.
та видатковим накладним, що є в
матеріалах справи.

Таким чином, на момент подання даного
позову до суду заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений товар становила 2 953, 22 грн.

У своїх додаткових поясненнях від
04.02.2014р. (а. с. 1, т. 2) представник позивача
вирішив розкрити суду реальний стан
справ, і зазначив про своє сподівання у
випадку позитивного рішення і
стягнення заявленої в позові суми, він
зможе компенсувати непогашену
апелянтом частину заборгованості за
договором за рахунок інших джерел.

Місцевий господарський суд, частково
задовольняючи позов, не звернув уваги
на відсутність в матеріалах справи
усієї первинної документації, яка б
підтверджувала поставку товару, не
врахував строки його оплати згідно
умов кожної специфікації та проведені
відповідачем оплати, у зв'язку з чим
дійшов хибного висновку про стягнення
боргу в сумі 117 905, 00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
міста Києва підлягає частковому
скасуванню, а позовні вимоги про
стягнення заборгованості підлягають
задоволенню у розмірі 2 953, 22 грн., в
іншій частині позовних вимог щодо
стягнення заборгованості 114 951, 78 грн.
слід відмовити.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем зобов'язання щодо оплати
товару, позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 39 400, 25 грн.
пені, 7 625, 94 грн. 3% річних та 18 645, 65 грн.
інфляційних втрат, нарахованих за
період з 10.01.2011р. по 04.05.2011р. на суму
боргу 346 387, 43 грн. та за період з 05.05.2011р.
по 30.07.2012р. на суму боргу 117 905, 00 грн.

Відповідно до п. 7.2. договору у випадку
прострочення оплати покупцем вартості
товару, покупець сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданого позивачем розрахунку пені,
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Оскільки умова застосування
відповідальності у вигляді стягнення
пені у даному випадку пов'язана з датою
проведення відповідачем часткової
оплати заборгованості в період
нарахування, й відповідно нарахування
пені може здійснюватись за період
перших шести місяців від дати початку
прострочення зобов'язань (дати
відповідної оплати), отже позивачем без
достатніх на те правових підстав
нараховано пеню за період з 06.11.2011р. по
30.07.2012р.

Враховуючи проведені відповідачем
оплати в період нарахування пені
згідно наявних в матеріалах справи
банківських виписок, за період з
10.01.2011р. по 04.05.2011р. пеня повинна
нараховуватись на суму заборгованості
у розмірі 231 435, 65 грн., а за період з
05.05.2011р. по 05.11.2011р. на суму
заборгованості у розмірі 2 953, 22 грн.

Таким чином, беручи до уваги норми
чинного законодавства та враховуючи
проведені відповідачем оплати,
здійснивши власний розрахунок пені за
період з 10.01.2011р. по 04.05.2011р. на суму
заборгованості у розмірі 231 435, 65 грн. та
за період з 05.05.2011р. по 05.11.2011р. на суму
заборгованості у розмірі 2 953, 22 грн., за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», колегія суддів дійшла
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені
підлягають задоволенню в розмірі 11 534, 31
грн., в іншій частині вимог щодо
стягнення пені в розмірі 27 865, 94 грн. (39
400, 25 грн. - 11 534, 31 грн.) слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданих позивачем розрахунків 3% річних
та інфляційних втрат, нарахованих за
період з 10.01.2011р. по 04.05.2011р. на суму
заборгованості у розмірі 346 387, 43 грн. та
за період з 05.05.2011р. по 30.07.2012р. на суму
заборгованості у розмірі 117 905, 00 грн.,
дійшла висновку про те, що такі
розрахунки є невірними, у зв'язку з
невірно визначеною сумою
заборгованості на початок
відповідного періоду, та враховуючи
здійснені відповідачем оплати згідно
наявних в матеріалах справи
банківських виписок, заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
10.01.2011р. складала 231 435, 65 грн., а станом на
05.05.2011р. - 2 953, 22 грн.

Таким чином, беручи до уваги умови
договору та норми чинного
законодавства, здійснивши власні
розрахунки 3% річних та інфляційних
втрат, нарахованих за період з 10.01.2011р.
по 04.05.2011р. на суму заборгованості у
розмірі 231 435, 65 грн. та за період з
05.05.2011р. по 30.07.2011р. на суму
заборгованості у розмірі 2 953, 22 грн., за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», колегія суддів дійшла
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних та
інфляційних втрат підлягають
задоволенню в розмірі 2 297, 50 грн. та 10 871,
57 грн. відповідно, в іншій частині щодо
стягнення 3% річних у розмірі 5 328, 44 грн.
(7 625, 94 грн. - 2 297, 50 грн.) та інфляційних
втрат у розмірі 7 774, 08 грн. (18 645, 65 грн. - 10
871, 57 грн.) слід відмовити.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи, викладені відповідачем в
апеляційній скарзі, знайшли своє
часткове підтвердження під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції.

Зважаючи на вищевикладені обставини
справи в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга Товариства «ЕН БАУГЕЗЕЛЬШАФТ
Міт Бешренктер Хафтунг», з підстав,
викладених у ній, підлягає частковому
задоволенню, а рішення на рішення
Господарського суду міста Києва від
30.07.2013р. у справі № 5011-57/17428-2012
частковому скасуванню з підстав,
викладених вище, у відповідності до п. 2
ч. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України, з
викладенням резолютивної частини
рішення в редакції постанови
Київського апеляційного
господарського суду.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку із частковим задоволенням
позову, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 552, 93 грн.
судового збору за подання позовної
заяви пропорційно задоволеній частині
позовних вимог, а у зв'язку із частковим
задоволенням апеляційної скарги
відповідача, з позивача на користь
відповідача підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 1 559, 30 грн.,
сплачений відповідачем за подання
апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
49, 85, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства
«ЕН БАУГЕЗЕЛЬШАФТ Міт Бешренктер
Хафтунг» на рішення Господарського
суду міста Києва від 30.07.2013р. у справі №
5011-57/17428-2012 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 30.07.2013р. у справі № 5011-57/17428-2012
скасувати частково, виклавши його
резолютивну частину в наступній
редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства «ЕН
БАУГЕЗЕЛЬШАФТ Міт Бешренктер Хафтунг»
(А-1170, Австрія, м. Відень, Вайссгассе, 36;
зареєстровано комерційним судом м.
Відня в реєстрі фірм за № FN 121210) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОБЕРБЕТОН Україна»
(10001, м. Житомир, вул. Баранова, буд. 89; ) 2 953, 22 грн. заборгованості,
11 534, 31 грн. пені, 2 297, 50 грн. 3% річних, 10 871,
57 грн. інфляційних втрат, 552, 93 грн.
судового збору за подання позовної
заяви.

3. В іншій частині позову відмовити.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОБЕРБЕТОН Україна»
(10001, м. Житомир, вул. Баранова, буд. 89; ) на користь Товариства «ЕН
БАУГЕЗЕЛЬШАФТ Міт Бешренктер Хафтунг»
(А-1170, Австрія, м. Відень, Вайссгассе, 36;
зареєстровано комерційним судом м.
Відня в реєстрі фірм за № FN 121210) 1 559, 30
грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста
Києва видати накази.

5. Матеріали справи № 5011-57/17428-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
18.02.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
В.О. Зеленін

А.О. Мальченко