ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р.
Справа № 922/513/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Голозубовій О.І.

за участю :

прокурора - Здор Т.О.

представників:

третіх осіб - 1) не з'явився; 2) Блавацька
Д.А., дов. №5 від 08.01.2014 року

відповідачів - 1) не з'явився;2) ОСОБА_2,
дов.б/н від 07.03.2013 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу другого відповідача
(вх. №3643Х/1-35) на рішення господарського
суду Харківської області від 08 жовтня
2013 року у справі

за позовом Куп'янського міжрайонного
прокурора, м. Куп'янськ, Харківської
обл.

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: 1) Харківська обласна
рада, м. Харків, 2) Кабінет міністрів
України, м. Київ,

до 1) Куп'янської районної державної
адміністрації, м. Куп'янськ Харківської
області, 2) Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, с. Просянка Куп'янського району
Харківської області

про визнання незаконним та скасування
розпорядження та визнання недійсним
договору оренди, -

ВСТАНОВИЛА:

Куп'янський міжрайонний прокурор
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до: 1) Куп'янської районної державної
адміністрації та 2) Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, першого та
другого відповідачів, про визнання
незаконним та скасування
розпорядження голови Куп'янської
районної державної адміністрації № 200
від 23.07.2002 "Про передачу в оренду
земельної ділянки водного фонду
ОСОБА_3" та визнання договору оренди
земельної ділянки водного фонду від
28.10.2002, укладеного між Куп'янською
районною державною адміністрацією
Харківської області та ФОП ОСОБА_3,
недійсним.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 08 жовтня 2013
року у справі №922/513/13 (суддя Бринцев
О.В.) позов задоволено.

Другий відповідач звернувся до
апеляційного суду зі скаргою, в якій
просить рішення господарського суду
Харківської області від 08 жовтня 2013
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
положення статей 118, 123, 124 Земельного
кодексу Кодексу (в редакції, чинній на
момент прийняття спірного
розпорядження та підписання спірного
договору оренди) щодо необхідності
розроблення проекту відведення для
надання в користуванні земельної
ділянки при зміні її цільового
призначення, не стосуються спірних
правовідносин із передачі в оренду
спірної земельної ділянки водного
фонду.

Також вказує на те, що вимоги 123
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент прийняття спірного
розпорядження та підписання спірного
договору оренди) щодо необхідності
розроблення проекта земельної ділянки
при наданні її у постійне користування,
не стосуються спірної земельної
ділянки,оскільки її було надано в
оренду, а не в постійне користування

Крім того зазначає, що стаття 15 Закону
України «Про оренду землі» в редакції
від 20.12.2001 року, відповідно до якої
надання земельної ділянки в оренду без
зміни її цільового призначення, межі
якої визначені в натурі, здійснюється
без розроблення проекту її відведення,
не містить імперативних приписів про
те, що передача земельної ділянки в
оренду можлива лише у разі, якщо її
цільове призначення не змінювалося.

До того ж, вказує, що місцевий
господарський суд помилково підмінив
предмет спірного договору оренди
земельної ділянки із земельної ділянки
водного фонду на водний об'єкт, тоді як
Водний кодекс України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачав два різних,
самостійних предмети правовідносин:
землі водного фонду (стаття 4 Водного
кодексу України ) та водний об'єкт
(стаття 1 Водного кодексу України), при
цьому, як вказує апелянт, станом на
момент виникнення спірних
правовідносин порядок передачі в
оренду саме водних об'єктів
розроблений не був, зокрема, не було
встановлено документу, що посвідчував
би факт передачі в користування
об'єктів водного фонд.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Ільїн О.В.,
суддя Россолов В.В.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 20.01.2014 року на 10:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014 року
розгляд справи було відкладено на
29.01.2014 року на 11:30 год. у зв"язку із
неявкою в судове засідання
представників третьої особи -
Харківської обласної ради та першого
відповідача.

Представник другого відповідача в
судових засіданнях 20.01.2014 року та 29.01.2014
року підтримав апеляційну скаргу.

Представник третьої особи - Кабінету
Міністрів України у судових засіданнях
20.01.2014 року та 29.01.2014 року проти доводів
апеляційної скарги заперечував, вважає
оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Прокурор у відзиві на апеляційну
скаргу та у судових засіданнях 20.01.2014
року та 29.01.2014 року проти її доводів
заперечував, вважає оскаржуване
рішення законним та обгрунтованим,
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що
господарський суд першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення не
порушив вимоги статті 83 Господарського
процесуального кодексу України та не
вийшов за межі позовних вимог, а доводи
апеляційної скарги є необгрунтованими.

Представники першого відповідача та
третьої особи - Харківської обласної
ради в судове засідання 29.01.2014 року не
з"явились, хоча належним чином
повідомлялися про дату, час та місце
його проведення, про що свідчить наявне
в матеріалах справи поштове
повідомлення №924 про вручення
третій особі - Харківській обласній
раді копії ухвали, якою було призначено
розгляд апеляційної скарги в даному
судовому засіданні, а також штамп на
зворотньому боці цієї ухвали про
відправлення її копій сторонам,
прокурору та третім особам і є доказом
належного повідомлення учасників
спору про дату, час та місце судового
засідання відповідно до пунктів 3.5.2.,
3.5.11 Інструкції з діловодства в
господарських судах України.

А тому колегія суддів розглядає
апеляційну скаргу за відсутності
представників вказаних учасників
спору за наявними у справі матеріалами
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, вислухавши пояснення
представників другого відповідача,
третьої особи - Кабінету Міністрів
України, а також прокурора, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає задоволенню, а
рішення господарського суду першої
інстанції- скасуванню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 23 липня
2002 року Куп'янською районною державною
адміністрацією Харківської області
було видано розпорядження № 200 "Про
передачу в оренду земельної ділянки
водного фонду ОСОБА_3" зі змінами,
внесеними розпорядженням голови
Куп'янської районної державної
адміністрації № 280 від 21 жовтня 2002 року
"Про внесення доповнень до
розпорядження голови
райдержадміністрації від 23.07.2002 № 200
"Про передачу в оренду земельної
ділянки водного фонду ОСОБА_3"
Приватному підприємцю ОСОБА_3була
передана в оренду на 25 років земельна
ділянка із земель водного фонду
загальною площею 40,3 га, в тому числі:
під водою - 19,3 га, під гідротехнічними
спорудами - 0,52 га, в межах прибережної
захисної смуги - 20,48 га, яка знаходиться
біля села Просянка Просянської
сільської ради Куп'янського району
Харківської області, для
риборозведення.

На підставі розпорядження № 200 від
23.07.2002 між першим та другим
відповідачами був укладений договір
оренди земельної ділянки водного фонду
(далі договір), зареєстрований
державним нотаріусом Куп'янської
державної нотаріальної контори Гречук
Є.О. в реєстрі за № 1-5708.

Відповідно до розділу 1 договору перший
відповідач передав другому
відповідачеві земельну ділянку з
земель водного фонду загальною площею
40,3 га, в тому числі: під водою - 19,3 га,
гідротехнічними спорудами - 0,52 га та в
межах прибережної захисної смуги - 20,48
га.

В пункті 2.1. договору сторони визначили,
що земельна ділянка передається з
метою риборозведення. Договір укладено
строком на 25 років (п. 2.2. договору).

03 листопада 2002 року сторонами був
складений та підписаний акт
приймання-передачі відповідної
земельної ділянки.

Зі змісту позовної заяви та наданих
прокурором документів вбачається, що
він в обгрунтування позову посилається
на те, що в ході перевірки було
встановлено, що земельна ділянка
водного фонду загальною площею 40,3 га,
розташована за межами населених
пунктів Просянської сільської ради
Куп'янського району Харківської
області, межі якої не були визначені в
натурі (на місцевості) до надання
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою, була
передана в оренду ПП ОСОБА_3 без
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, що є
порушенням норм земельного
законодавства України на момент
прийняття розпорядження Куп'янською
райдержадміністрацію про надання ПП
ОСОБА_3 земельної ділянки в оренду та
укладення спірного договору оренди
землі.

Такі обставини на думку прокурора
свідчать про порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
держави та є підставою для їх захисту у
спосіб, вказаний в позовній заяві.

Місцевий господарський суд,
задовольняючи позов, посилався на
положення статті 13, частини 2 статті 19
Конституції України, статті 373
Цивільного кодексу України, статей 1, 116,
123, частини 1 статті 124 Земельного
кодексу України (в редакції на момент
винесення оспорюваного розпорядження),
статті 15 Закону України "Про оренду
землі" (в редакції від 20.12.2001 року),
статті 43 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" (в редакції на
момент винесення оспорюваного
розпорядження), пункт 2 частини 1 статті
14, статті 51 Водного кодексу України (в
редакції на момент винесення спірного
розпорядження) .

При цьому, місцевий господарський суд
зазначив, що межі земельної ділянки
водного фонду загальною площею 40,3 га.,
розташованої за межами населених
пунктів Просянської сільської ради
Куп'янського району Харківської
області, не були визначені в натурі (на
місцевості) до надання дозволу на
виготовлення технічної документації.
Більш того, Куп'янською районною
державною адміністрацією не
приймалось рішення про затвердження
технічної документації. Зазначена
земельна ділянка передана другому
відповідачу в оренду без розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної, що суперечить
вищевикладеним нормам права.

А тому, місцевий господарський суд
дійшов висновку про невідповідність
спірного розпорядження вимогам Закону.

Окрім цього, місцевий господарський
суд вказував на те, що у листі від 07.10.2013
№1609 Харківського обласного управління
водних ресурсів зазначено, що, наказом
Держводгоспу України від 3 червня 1997
року № 41 "Про затвердження Переліку
річок та водойм, що віднесені до водних
об'єктів місцевого значення",
зареєстрованого в Мінюсті України від 6
січня 1998 року за № 2/242/2, затверджений
перелік водних об'єктів місцевого
значення, відповідно до якого усі водні
об'єкти у межах Харківської області
віднесені до водних об'єктів
загальнодержавного значення.

При цьому, як вказує місцевий
господарський суд, розпорядження
водними об'єктами загальнодержавного
значення належить до повноважень
Кабінету Міністрів України відповідно
до пункту 2 частини 1 статті 14 Водного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент винесення спірного
розпорядження).

Проте, як зазначив господарський суд
першої інстанції, перший відповідач не
надав суду доказів делегування йому
повноважень Кабінету Міністрів
України щодо розпорядження землями
загальнодержавного значення, до яких
відноситься і спірна земельна ділянка.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із такими висновками
місцевого господарського суду,
зважаючи на таке.

В оскаржуваному судовому рішення
зазначається, що необхідність
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки була
передбачена законодавством, чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин. Проте, положення
нормативно-правових актів, на які
посилається суд, не містять обов'язку
відповідачів у справі передавати
земельну ділянку в оренду за проектом
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Так, місцевий господарський суд в
обгрунтування рішення посилався,
зокрема, на положення частини З статті
124 Земельного кодексу України ( в
редакціїна момент прийняття спірного
розпорядження та підписання договору
оренди), відповідно до якої передача в
оренду земельних ділянок громадянам і
юридичним особам із зміною їх
цільового призначення та із земель
запасу під забудову здійснюється за
проектами відведення в порядку,
встановленому статтями 118, 123 цього
Кодексу.

Однак, місцевий господарський суд не
навів жодних доводів стосовно того,
яким чином вказана норма стосується
спірних правовідносин із передачі в
оренду земельної ділянки водного
фонду.

Крім того, в обґрунтування
необхідності розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки замість іншої документації із
землеустрою місцевий господарський
суд посилається положення статті 123
Земельного кодексу України (в редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин), згідно із якою надання
земельних ділянок юридичним особам у
постійне користування здійснюється на
підставі рішень органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування за проектами
відведення цих ділянок.

Однак, колегія суддів вважає, що
посилання господарського суду першої
інстанції на зазначену норму є
безпідставним, оскільки земельна
ділянка водного фонду за спірним
договором та на підставі спірного
розпорядженням передавалася в
тимчасове платне користування - оренду,
а не в постійне користування.

Також, на думку колегії суддів, є
безпідставним і посилання місцевого
господарського суду і на статтю 15
Закону України «Про оренду землі» в
редакції від 20.12.2001 року, відповідно до
якої надання земельної ділянки в
оренду без зміни її цільового
призначення, межі якої визначені в
натурі, здійснюється без розроблення
проекту її відведення, оскільки
вказана стаття не містить імперативних
приписів про те, що передача земельної
ділянки в оренду можлива лише у разі,
якщо її цільове призначення не
змінювалося.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до частини 5 статті 15 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції
станом на момент укладення спірного
договору оренди землі), надання
земельної ділянки в оренду без зміни її
цільового призначення, межі якої
визначені в натурі, здійснюється без
розроблення проекту її відведення.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 502 від 13.05.1996 р. затверджено Порядок
користування землями водного фонду.

У тимчасове користування, за
погодженням з постійними
користувачами земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення та берегових смуг водних
шляхів можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним та
фізичним особам для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних, туристичних цілей, а також
для проведення науково-дослідних
робіт.

Право користування земельною ділянкою
на землях водного фонду виникає після
встановлення меж цієї ділянки в натурі
(на місцевості) і одержання
відповідного документа, що посвідчує
це право.

У статті 56 Закону України "Про
землеустрій" визначений перелік
технічної документації із землеустрою
щодо поділу та об'єднання земельних
ділянок. Зокрема, до технічної
документації землеустрою, якою
встановлюються межі земельної ділянки
в натурі (на місцевості), серед інших,
входить кадастровий план земельної
ділянки.

Основою для встановлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.

В матеріалах справи міститься
кадастровий план спірної земельної
ділянки, що свідчить про
безпідставність висновку
господарського суду першої інстанції
про надання спірної земельної ділянки
без встановлення її меж.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд, вказуючи
на відсутність у першого відповідача
повноважень на передачу спірної
земельної ділянки з посиланням на
приналежність таких повноважень
Кабінету Міністрів України відповідно
до пункту 2 частини 1 статті 14 Водного
кодексу України, помилково підмінив
предмет спірного договору оренди
земельної ділянки із земельної ділянки
водного фонду на водний об'єкт, тоді як
Водний кодекс України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачав два різних,
самостійних предмети правовідносин:
землі водного фонду (стаття 4 Водного
кодексу України ) та водний об'єкт
(стаття 1 Водного кодексу України).

При цьому, станом на момент виникнення
спірних правовідносин порядок
передачі в оренду саме водних об'єктів
розроблений не був, зокрема, не було
встановлено документу, що посвідчував
би факт передачі в користування
об'єктів водного фонд.

Слід зазначити, що спірні ж
правовідносини стосуються саме
земельної ділянки водного фонду, яка
розташована за межами населеного
пункту, а не водного об"єкту, оскільки в
договорі оренди прямо вказано на
передачу в оренду земельної ділянки
водного фонду, а також вказано на її
нормативну грошову оцінку.

Відповідно до пункту 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, до розмежувань,
земель державної і комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями за межами
населених пунктів здійснюють
відповідні органи виконавчої влади.

Розподіл повноважень між органами
державної влади щодо розпорядження
землями за межами населених пунктів
був закріплений статтею 122 Земельного
кодексу України, відповідно до частини
З якої розпорядження землями для
ведення водного господарства
здійснюється районними державними
адміністраціями за межами населених
пунктів.

А тому, спірне розпорядження прийняте
першим відповідачем в межах наданих
йому повноважень та з дотриманням
вимог чинного законодавства, а
укладений на її підставі договір
відповідає вимогам Закону і наявність
підстав для визнання його недійсним
прокурором належними доказами не
доводено.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
неповністю дослідив обставини, які
мають значення для справи, порушив
норми матеріального права, зробив
висновки, які не відповідають
обставинам справи, а тому вказане
рішення підлягає скасуванню з
прийняттям нового судового рішення,
яким в позові слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103,
пунктами 1,3, 4 частини 1 статті 104,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу другого відповідача
задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 08 жовтня 2013
року у справі №922/513/13 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 31.01.2014
року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.