КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. Справа№ 910/18451/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Кондес Л.О.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Шпортило Я.І. -
представник, дов. № 35-30-1 від 03.01.2014;

від відповідача: Ларіонова О.О. -
представник, дов. б/н від 02.01.2014;

від третьої особи: Шевелєва Ю.Е. -
представник, дов. № 25-17/3 від 08.01.2014;

Кузьменко Т.М. - представник, дов. №
25-17/158 від 06.02.2014;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013

у справі № 910/18451/13 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Державного підприємства
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача

Державна фінансова інспекція України

про стягнення 125 934,04 грн.

На підставі ст.ст. 27, 77, 99 ГПК України
ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 та від
03.02.2014 розгляд апеляційної скарги у
справі № 910/18451/13 відкладався на 03.02.2014
та 17.02.2014; ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
03.02.2014 залучено до участі у справі №
910/18451/13 у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача Державну
фінансову інспекцію України.

Згідно із ст. 69, 99 ГПК України
продовжено строк розгляду апеляційної
скарги у справі № 910/18451/13.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 у справі № 910/18451/13 у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач
виконав свої зобов'язання за договором
належним чином, виконав всі
передбачені договором підрядні роботи,
які прийняті позивачем без зауважень
щодо кількості та якості; позивач за
виконані роботи розрахувався в повному
обсязі; підписавши договір, сторони
погодили всі істотні умови договору та
самі визначили і погодили взаємні
зобов'язання; оскільки сторони
погодили вартість робіт в договорі,
зміна умов якого в односторонньому
порядку не допускається, роботи були
виконані, прийняті та оплачені, суд
дійшов висновку, що відповідачем не
порушувались умови договору підряду №
02.2-14/3-47 від 24.12.2010, положення
законодавства та права позивача,
перераховані кошти не є безпідставно
отриманими, а тому суд визнає
необґрунтованими вимоги позивача та
відмовляє у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 14.10.2013 у справі № 910/18451/13
скасувати повністю з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, порушення норм
матеріального права та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, при підготовці
справи до розгляду, суддею не були
витребувані документи від відповідача,
які мали значення для повного
з'ясування обставин справи, і які б
підтверджували, що всі зобов'язання за
договором відповідачем виконано
належним чином; у судовому засіданні
представник відповідача не надав
жодних доказів, які б підтверджували,
що завищення вартості витрат виникло
не з вини відповідача і що під час
виконання умов договору відповідачем
було вжиті відповідні заходи щодо
перевірки належності виконання робіт
субпідрядником; при вирішенні спору
між позивачем та відповідачем, судом
також не враховано, що відповідно до п.
9.2 договору відповідач відповідає за
якість і дотримання термінів виконання
робіт субпідрядними організаціями,
тобто відповідач несе
відповідальність перед позивачем за
дії субпідрядної організації, з якою
укладено договір на виконання робіт.

Скаржник вважає, що не провівши
належним чином перевірки
достовірності наданих субпідрядником
первинних документів, відповідач
завдав збитки позивачу на суму 125 934,04
грн.; заповнюючи журнал виконаних
робіт, відповідач неправомірно та
неправдиво вказував виконані роботи, а
саме: роботи з укладення плити
облицювальної, що призвело до зайвих
витрат позивача, пов'язаних із закупкою
матеріальних ресурсів.

Скаржник вказує на те, що зустрічну
звірку в частині підтвердження
вартості та кількості матеріальних
ресурсів, включених до підсумкових
відомостей ресурсів до актів форми №
КБ-2в, даним бухгалтерського обліку -
наданої до зустрічної звірки
оборотно-сальдової відомості по
рахунку: 20 "Товарно-матеріальні
цінності", накладними на придбання
матеріальних ресурсів, проведено
вибірковим методом по окремих видах
матеріалів, наведених в акті від 20.06.2013
№ 05-21/166; проведеним співставленням
кількості та вартості матеріальних
ресурсів, включених в акти форми № КБ-2в
з даними бухгалтерського обліку (20
"Товарно-матеріальні цінності"),
встановлено завищення кількості
матеріалів, включених до актів
виконаних робіт, що призвели до
завищення їх вартості.

На думку скаржника, при вирішенні
спору, судом не враховано положення
статті 618 ЦК України, в якій
встановлено, що боржник відповідає за
порушення зобов'язання іншими особами,
на яких було покладено його виконання;
уклавши договір субпідряду з
субпідрядною організацією, відповідач
взяв на себе відповідальність перед
позивачем, за завдані цією
організацією збитки позивачу, оскільки
договір укладений саме між позивачем
та відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач заперечує проти доводів
апеляційної скарги, вказує на те, що між
позивачем та відповідачем, як окремими
суб'єктами господарювання, існують
цивільно-правові відносини, що виникли
на підставі законодавства України та
укладеного договору № 02.2-14/3-47,
зазначені відносини, що склались між
сторонами, не пов'язані з тими
адміністративними відносинами
контролю, що існують між позивачем та
Державною фінансовою інспекцією
України; позивач не вказує у чому
полягає протиправність з боку
відповідача (які конкретно пункти
договору або норми законодавства були
порушені), не обґрунтовує, які саме
збитки йому були завдані діями
відповідача, не надає розрахунку
розміру таких збитків; визначена в
позові сума "переплати" за своєю
правовою природою не є збитком;
відповідачем належним чином виконано
умови договору № 02.2-14/3-47, передано
позивачу та прийнято останнім за актом
виконаних будівельних робіт - плити
облицювальні із блоку граніту в
кількості 2 852,11 кв.м; акти виконаних
будівельних робіт підписуються обома
сторонами, в тому числі, замовником, за
наслідком перевірки прийнятих
будівельних робіт, тому твердження
позивача, що ним було прийнято від
відповідача менше плит, ніж вказано в
підписаному ним же самим акті, є
необґрунтованим; оскільки підрядником
не порушено жодної умови договору,
взяті на себе за договором зобов'язання
виконано належним чином в установлені
строки, що позивачем не заперечується,
позивач в договірному порядку визначив
ціну робіт та прийняв роботи за такою
ціною, перевищення погодженої ціни
договору відсутнє, а відтак -
твердження позивача, що йому завдано
збитків внаслідок завищення ціни робіт
(матеріалів) - необґрунтоване; не
доведено вину відповідача, що в даному
випадку, відповідно до ст. 22, 1166 ЦК
України є обов'язковою умовою для
покладення на нього відповідальності.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу не погоджується з твердженням
позивача, що суд першої інстанції
порушив законодавство, не витребувавши
від відповідача документи, які мають
значення для повного з'ясування
обставин; позивач не вказує, які саме
документи мав витребувати та дослідити
суд першої інстанції та не клопотав
перед судом першої інстанції про
витребування від відповідача
документів.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
третьої особи, враховуючи доводи
відзиву на апеляційну скаргу, колегія
суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду
міста Києва позовну заяву про
стягнення з відповідача суми завданих
збитків у розмірі 125 934,04 грн.; судового
збору.

Як вбачається із матеріалів справи,
24.12.2010 між позивачем та відповідачем
укладено договір № 02.2-14/3-47, відповідно
до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 якого, відповідач, за
договором генпідрядник, зобов'язується
відповідно до ескізного проекту (арх. №
3112), далі - проектно-кошторисна
документація, зобов'язується виконати
в повному обсязі будівельні роботи з
"Реконструкція терміналу "В". Зона
вильоту та прильоту пасажирів в вісях
14-31 та другий пусковий комплекс
(закінчення будівельних робіт)", далі -
роботи, на свій ризик, власними і
залученими силами та способами,
визначеними погодженою і затвердженою
проектно-кошторисною документацією, та
здати роботи позивачу, за договором
замовнику, в обумовлені договором
строки, а позивач зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи
на умовах даного договору; позивач
доручає відповідачу придбання
матеріальних ресурсів, обладнання та
устаткування, необхідних для виконання
робіт; об'єкт будівництва: термінал "В",
Зона вильоту та прильоту пасажирів у
вісях 14-31 та пусковий комплекс № 2, далі
об'єкт; адреса розташування об'єкта: 08300,
Київська область, м. Бориспіль,
Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

В ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Факт виконання відповідачем усіх
робіт, передбачених договором № 02.2-14/3-47
та прийняття їх позивачем, факт оплати
у повному обсязі позивачем виконаних
відповідачем робіт, не заперечується
ані позивачем, ані відповідачем.

Згідно із п. 3.1 договору № 02.2-14/3-47, в
редакції додаткової угоди № 3 від
21.12.2012, ціна робіт за договором (далі
також - договірна ціна та/або ціна
договору) становить 87 891 944,76 грн.,
включаючи ПДВ 20% - 14 648 657,46 грн.

20.06.2013 Державною фінансовою інспекцією
України складено акт № 05-21/166 ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" за період з 01.04.2011
по 31.03.2013 року, згідно із яким
встановлено, що в актах виконаних
будівельних робіт за період з 01.04.2011 по
31.12.2012 зазначено плити облицювальні із
блоку граніту фактура лицьових
поверхонь полірована 600*600*20 в кількості
2 852,11 кв.м, тоді як згідно із карткою
рахунку 20 "Товарно-матеріальні
цінності" по вищезазначеному матеріалу
ПрАТ "Аеробуд" фактично придбано та
списано 2 572,04 кв.м, що менше на 280,07 кв.м,
таким чином, завищення вартості робіт
становить 221 578,40 грн. (2011р.), в тому числі
ПДВ 36 929,73 грн. (з урахуванням вартості
матеріалів та робіт з улаштування);
включення відповідачем до актів форми
№ КБ-2в завищеної вартості
субпідрядних робіт, виконаних ПрАТ
"Аеробуд" на загальну суму 381 686,92 грн.,
призвело до завищення вартості робіт
по об'єкту: "Реконструкція терміналу "В".
Зона вильоту та прильоту пасажирів в
вісях 14-31 та другий пусковий комплекс №
2 (закінчення будівельних робіт),
переданих позивачем на зазначену суму,
чим порушено п. 3.3.10 ДБН Д.1.1-1-2000, вимоги
ч. 1 ст. 9 Закону № 996, що призвело до
матеріальної шкоди (збитків) позивачу
на зазначену суму.

У вимозі про усунення порушень від
05.08.2013 за № 05-14/1159, адресованій позивачу,
Державна фінансова інспекція України
повідомила, що, як встановлено
ревізією, на об'єкті: "Реконструкція
терміналу "В"; зона вильоту та прильоту
пасажирів в вісях 14-31 та пусковий
комплекс № 2 (закінчення будівельних
робіт), відповідачем та субпідрядником
ПрАТ "Аеробуд" по актах форми № КБ-2в, в
порушення вимог п. 3.3.10 ДБН.Д.1.1.-1-2000
"Правила визначення вартості в
будівництві", затверджених наказом
Держбуду від 27.08.2000 № 174, завищено
вартість виконаних субпідрядних робіт
на 125 934,04 грн., що призвело до
матеріальної шкоди (збитків) позивачу;
у зв'язку із чим вимагала стягнути в
судовому порядку з відповідача, а у
разі неможливості стягнення з осіб,
винних у вказаному порушенні, збитки в
сумі 125 934,04 грн. у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться; не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтями 224, 226 ГК України передбачено,
що учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено; під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною; учасник
господарських відносин, який вчинив
господарське правопорушення,
зобов'язаний вжити необхідних заходів
щодо запобігання збиткам у
господарській сфері інших учасників
господарських відносин або щодо
зменшення їх розміру, а у разі якщо
збитків завдано іншим суб'єктам, -
зобов'язаний відшкодувати на вимогу
цих суб'єктів збитки у добровільному
порядку в повному обсязі, якщо законом
або договором сторін не передбачено
відшкодування збитків в іншому обсязі.

Згідно із ст. 22 ЦК України збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору; договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

У ст. 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Таким чином, правовідносини сторін у
даній справі виникли на підставі
договору № 02.2-14/3-47, у якому сторони на
власний розсуд визначили об'єм робіт,
що підлягають виконанню та їх вартість.

Позивач не заперечує факт виконання
відповідачем передбачених договором
робіт та їх прийняття і оплату
позивачем у встановленому договором
порядку без жодних зауважень.

Отже, договір № 02.2-14/3-47 був укладений
сторонами на основі вільного
волевиявлення та є повністю виконаним.

Слід зазначити, що згідно із ст. 632 ЦК
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін; зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом;
зміна ціни в договорі після його
виконання не допускається.

Оскільки ціна договору № 02.2-14/3-47 є
договірною, зазначені Державною
фінансовою інспекцією України у акті №
05-21/166 ревізії фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" за
період з 01.04.2011 по 31.03.2013 року порушення,
не мають відношення до укладеного між
сторонами договору № 02.2-14/3-47, не
впливають на його умови і не можуть їх
змінювати.

Отже, акт № 05-21/166 ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" за період з 01.04.2011
по 31.03.2013 року не свідчить про наявність
у діях відповідача правопорушення, що
відповідно до чинного законодавства є
необхідною підставою для притягнення
суб'єкта господарювання до
відповідальності у вигляді стягнення
збитків.

У той же час, виявлені контролюючим
органом порушення можуть бути
підставою для притягнення до
відповідальності посадових осіб у
встановленому чинним законодавством
порядку.

Позивачем не доведено належними та
допустимими доказами протиправність
поведінки відповідача, наявність
збитків та його вини, що є обов'язковими
умовами настання відповідальності у
вигляді стягнення збитків.

Викладена правова позиція
узгоджується із судовою практикою, про
що свідчать постанови Вищого
господарського суду України від 17.08.2011
у справі № 20/016-11, від 23.04.2012 у справі №
10/5025/1680/11, від 21.11.2012 у справі №
13/5005/2390/2012, від 11.12.2012 у справі № 5019/1521/11,
від 12.12.2012 у справі № 6/33/2012/5003, від 17.12.2012
у справі № 5027/26/2012, від 26.12.2012 у справі №
5005/4276/2011, від 15.01.2013 у справі № 5015/2427/12,
від 22.04.2013 у справі № 12/025-12.

Апеляційний господарський суд не
погоджується із доводами апеляційної
скарги, враховуючи викладене та
наступне.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів.

Скаржник, стверджуючи про
невитребування судом документів, які
мали значення для повного з'ясування
обставин справи, не наводить ані
переліку таких документів, ані
обставин, які повинні були бути
підтверджені зазначеними документами;
також у матеріалах справи відсутні
докази того, що позивачем було подано
клопотання про витребування
господарським судом документів.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення господарського суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 у справі № 910/18451/13
залишити без змін, апеляційну скаргу
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" без задоволення.

2. Справу № 910/18451/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.О. Кондес

В.І. Рябуха