ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року Справа № 922/3734/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Дерепи В.І. -
доповідача,суддів:Грека Б.М., Палія
В.В.,за участю повноважних
представників: позивача - відповідача -
розглянувши у відкритому
засіданні касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення та
постановугосподарського суду
Харківської області від 10 жовтня 2013
року Харківського апеляційного
господарського суду від 5 грудня 2013
рокуу справі№922/3734/13за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства
"Харківміськгаз"простягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача про стягнення пені у
розмірі 16241,50 грн., 3% річних в розмірі
36934,20 грн., інфляційних втрат в розмірі
21494,39 грн., посилаючись на неналежне
виконання відповідачем умов
укладеного між сторонами по справі
договору купівлі-продажу природного
газу №14/2698/11 від 30.09.2011 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10 жовтня 2013
року (суддя Лаврова Л.С.), залишеним без
змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 5
грудня 2013 року, позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
"Харківміськгаз" на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" 3% річних в сумі 36 934,20
грн., 17 646,93 грн. інфляційних втрат,
судовий збір в розмірі 1720,50 грн. В решті
частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, скаржник просить їх
скасувати в частині відмови в
стягненні суми пені, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та в оскаржуваній частині прийняти
нове рішення про стягнення 16 241,50 грн.
пені, в стягненні яких було відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи касаційної скарги, суд вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувані судові
рішення підлягають залишенню без змін
з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами
попередніх судових інстанцій, 30
вересня 2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продвавець) та Публічним
акціонерним товариством
"Харківміськгаз" (покупець) був
укладений договір №6/3-ПР купівлі -
продажу природного газу.

На виконання умов укладеного договору
позивач поставив протягом періоду
листопада-грудня місяця 2011 року та
січня-серпня місяця 2012 року, а
відповідач прийняв природний газ в
обсязі 11123,656 тис. м.3 на загальну суму
13659747,94 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи актами
приймання-передачі природного газу
(а.с.27-36).

Відповідач, в порушення умов
укладеного договору свої зобов'язання
по оплаті поставленого природного газу
виконав несвоєчасно, у зв`язку з чим
позивач звернувся до суду з даною
позовною завою про стягнення з
відповідача пені у розмірі 16241,50 грн., 3%
річних в розмірі 36934,20 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 21494,39 грн.

Як правильно було встановлено судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи, ухвалою господарського суду
Харківської області від 09.01.2013 року у
справі №922/092/13 порушено провадження у
справі про банкрутство ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Харківміськгаз" та введено мораторій
на задоволення вимог кредиторів (а.с.83).

Згідно ст.1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не
забезпечені заставою майна боржника.
Поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Відповідно до пункту 4 статті 12 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. Протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, зокрема, не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

З огляду на викладене, суд вважає, що
місцевий господарський суд, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
обґрунтовано, з урахуванням всіх
обставин справи, дійшов правильного
висновку про те, що позовні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача за неналежне виконання ним
грошових зобов'язань пені в сумі 16241,50
грн., нарахованої під час дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
неустойка (штраф, пеня) за невиконання
грошових зобов'язань не нараховується
в силу прямої заборони закону,
незалежно від часу її виникнення.

Разом з тим, відповідно до статті 625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд вважає, що місцевий господарський
суд, з яким погодився апеляційний
господарський суд, здійснивши
перевірку розрахунку зробленого
позивачем, вірно застосував норми
матеріального права і обгрунтовано
визнав такими, що підлягають
задоволенню вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
36934,20 грн. та 17646,93 грн. інфляційних
нарахувань, відмовивши в решті частині
стягнення інфляційних втрат за
необгрунтованістю їх нарахування.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що оскаржувані рішення та
постанова судів попередніх інстанцій
відповідають вимогам закону і
обставинам справи, тому підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Харківської області від 10 жовтня 2013
року та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 5
грудня 2013 року залишити без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя
В.І. Дерепа

Судді
Б.М. Грек

В.В.Палій