ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.02.2014
Справа № 905/366/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В., при
секретарі Павленко М.С., розглянув
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1, про стягнення 6110
грн. 80 коп. -

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Українська страхова група» звернувся
до господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» про стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
регресу. З урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог від
11.02.2014р., просив стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 6110 грн. 80 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 526, 610, 993
Цивільного кодексу України, ст.. 193
Господарського кодексу України,
статтю 27 Закону України «Про
страхування», статті 22, 35 Закону
України «Про обов?язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Представник позивача у судове
засідання не прибув, про час, дату та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином. Заявою від 11.02.2014р.
позивач просив розглянути справу без
його представника.

Відповідач у судове засідання не
прибув. Через канцелярію суду надав
відзив від 03.02.2014р. на позовну заяву, в
якому посилався на відсутність
підстав для відшкодування збитків в
порядку регресу, а саме:

- на відсутність погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
між потерпілою особою та страховиком;

- на відсутність проведення оцінки
пошкодженого транспортного засобу з
метою встановлення вартості
відновлювального ремонту та розміру
збитків;

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу та
відсутністю заяви на страхування, акту
огляду транспортного засобу та
фотографій транспортного засобу,
зроблених при укладанні Договору.

- на необґрунтоване перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»;

- не доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
оскільки копія Постанови суду не
містить відмітки про набрання
чинності.

- не врахування позивачем суми франшизи
за полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
АВ/4532731.

Представник третьої особи або третя
особа в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» встановлено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що сторони були
повідомлені про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористалися, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 17.09.2012 року між
ПрАТ «Страхова компанія «Українська
страхова група» (Страховик) та ОСОБА_2
(Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № 28-0525-12-00072
(надалі - Договір страхування), за яким
Страховик застрахував майнові
інтереси Страхувальника, пов?язані з
володінням, експлуатацією і
розпорядженням транспортним засобом
«Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1. Строк дії договору з
18.09.2012 по 17.09.2013р. Пунктом 7 цього
Договору передбачено сплату страхової
премії у розмірі 8429,60 грн., який
страхувальник повинен сплатити 4
частинами по 2107,40 грн. (а.с.10-12).

19 червня 2013 року в м. Донецьку сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_2 та автомобіля
«Тойота Кемрі», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1.

19 червня 2013 року Страхувальник
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування. Страхове
відшкодування просив виплатити на
рахунок СТО для здійснення ремонту (а.с.
22-23).

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
виник обов'язок виплатити
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

На підставі рахунку фактури № GNF0007352
від 19.06.2013 року складеного ТОВ «Алекс
Схід», вартість відновлювальних робіт
автомобіля «Hyundai Santa Fe», номерний знак
НОМЕР_1 склала 7112 грн. 80 грн.(а.с.21).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
страхування, на підставі страхового
акту №ССКА-2024 від 20.06.2013р. та розрахунку
до нього (а.с.25-26), позивачем здійснено
виплату страхового відшкодування ТОВ
«Алекс Схід» (за ОСОБА_2.) у розмірі 6620
грн. 80 коп., що підтверджується
платіжним дорученням № 10624 від 21.06.2013 р.
(а.с.27).

Тобто, доводи відповідача щодо
необґрунтованого перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» спростовані
матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Калінінського районного
суду м.Донецька від 31.07.2013р.
встановлено, що ДТП трапилась у зв'язку
з порушенням водієм ОСОБА_1 п.п. 13.1
Правил дорожнього руху України, це
призвело до механічних пошкоджень
застрахованого автомобіля, внаслідок
чого ОСОБА_1 була визнана винною у
вчиненні правопорушення та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за статтею 124 КУпАП у
вигляді штрафу (а.с.18).

Згідно полісу № АВ/4532731 діючому у
період з 19.06.2013р. по 18.06.2014р., цивільна
відповідальність ОСОБА_1 як власника
автомобіля «Тойота Кемрі», державний
номер НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА». Цим полісом
встановлено ліміт відшкодування за
майнову шкоду у розмірі 50000 грн. та
франшиза 510 грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Hyundai Santa Fe»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
відповідно до положень Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності (поліс № АВ/4532731), а до
позивача, як страховика, який виплатив
страхове відшкодування відповідно до
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів
№28-0525-12-00072, перейшло право вимоги, яке
потерпіла особа мала до відповідача як
особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається,
позивач звернувся із заявою до
відповідача про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу № 11/6583
від 30.08.2013р. на суму 6620,80 грн. (а.с.28-29),
проте, відповідач, кошти не
перерахував, що стало підставою для
звернення позивача до суду з вказаним
позовом.

Відповідно до положень ст. 35 (п. 35.1), ст. 36
(п. 36.2) Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (в редакції
чинній з 19.09.2011.) виплата страхового
відшкодування здійснюється
страховиком не пізніш як через 90 днів з
дня отримання заяви про страхове
відшкодування (п. 36.2).

У своїх запереченнях представник
відповідача зазначав про відсутність у
позивача підстав для виплати
страхового відшкодування, оскільки ані
до суду, ані до документів наданих з
претензійною вимогою позивачем не
додано доказів сплати страхувальником
страхового платежу, тобто відсутнє
підтвердження дії договору
страхування на момент події, який по
суті є підтвердженням того, що виплата
страхового відшкодування була
здійснена без порушень умов
страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 3 Закону України "Про
страхування" встановлено, що
страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які
уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками
відповідно до законодавства України.

У відповідності до статті 9 Закону
України "Про страхування" страхова
виплата - грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку.

Статтею 979 Цивільного Кодексу України
передбачено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 18 Закону України "Про
страхування" передбачено, що договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення першого страхового платежу,
якщо інше не передбачено договором
страхування.

Згідно до статті 983 Цивільного Кодексу
України договір страхування набирає
чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Нормами статті 28 Закону України "Про
страхування" визначено, що дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність за згодою сторін, а також у
разі несплати страхувальником
страхових платежів у встановлені
договором строки. При цьому договір
вважається достроково припиненим у
випадку, якщо перший (або черговий)
страховий платіж не був сплачений за
письмовою вимогою страховика протягом
десяти робочих днів з дня пред'явлення
такої вимоги страхувальнику, якщо інше
не передбачено умовами договору.

Такими чином, вимоги щодо необхідності
внесення страхових платежів для
набрання чинності договором
страхування або для запобігання його
припиненню викладені у статті 983 ЦК
України та статті 28 Закону України "Про
страхування".

Відповідно до Довідки № 11/7967 від 25.01.2014
року, за підписом Голови правління та
фінансового директора ПАТ «СК «УСГ»,
позивач підтверджує факт сплати
страхувальником ОСОБА_2 страхових
платежів 4 частинами, які були сплачені
18.09.2012р., 18.10.2012р., 16.11.2012 та 18.12.2012р. у
розмірі 2107,40 грн. кожна.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості розміру заявленої
позивачем суми страхового
відшкодування в порядку регресу, суд
виходить із наступного.

Відповідно до частини 36.2 ст. 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик має право
здійснювати виплати без проведення
експертизи, якщо за результатами
проведеного ним огляду пошкодженого
майна страховик і потерпілий досягли
згоди про розмір страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Чинним законодавством України не
встановлено, що лише звіт про оцінку є
доказом, який визначає розмір
завданого збитку власнику
пошкодженого автомобіля.

Звіт про оцінку транспортного засобу є
лише попереднім оціночним документом,
в якому зазначається про можливу, але
не кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми
страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

Аналогічна позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 23.08.2011 у справі № 42/92, від
14.05.2013 у справі № 5011-7/16471-2012.

Верховним Судом України у Листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 роз'яснено, що визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхуванні
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком автотоварознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля.

Судом встановлено, що вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
внаслідок ДТП автомобіля, визнаначена
позивачем як сума страхового
відшкодування на підставі рахунку
фактури № GNF0007352 від 19.06.2013 року
складеного ТОВ «Алекс Схід», вартість
відновлювальних робіт автомобіля «Hyundai
Santa Fe» склала 7112 грн. 80 грн.

При цьому, судом не встановлено та
матеріалами справи не підтверджується
факту оспорювання відповідачем
розміру страхового відшкодування;
відповідачем не заявлялось клопотання
про проведення судової
автотоварознавчої експертизи на
предмет відповідності вартості
фактичного ремонту автомобіля та
завданому йому матеріальному збитку
внаслідок ДТП.

Крім того, у своїх запереченнях
відповідач посилається відсутність
письмової згоди потерпілої особи щодо
отримання позивачем відшкодування від
ПрАТ «УАСК АСКА» та посилається на п. 36.4
ст. 36 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", згідно якої
передбачено право страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності в разі
настання страхового випадку
здійснювати виплату страхового
відшкодування безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна.

Отже, діючим законодавством не
передбачено зобов'язання страховика
отримувати погодження від потерпілої
особи на звернення до відповідача з
регресною вимогою.

Щодо доводів відповідача про
відсутність правових підстав для
виплати суми страхового відшкодування
в порядку регресу з причин ненадання
позивачем копії Постанови суду про
притягнення до відповідальності особи
винної у вчиненні ДТП - ОСОБА_3 з
відміткою про набрання чинності, то суд
звертає увагу, що надання такого
документу не передбачено Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Зокрема, статтею 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування. У цій заяві
має міститися:

а) найменування страховика, якому
подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім'я, по батькові
(найменування) заявника, його місце
проживання (фактичне та місце
реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо
відшкодування заподіяної шкоди та
відомості (за наявності), що її
підтверджують;

г) інформація про вже здійснені
взаєморозрахунки осіб,
відповідальність яких застрахована,
або інших осіб, відповідальних за
заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання
заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його
відсутності інший документ, яким
відповідно до законодавства України
може посвідчуватися особа заявника,
якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право
заявника на отримання страхового
відшкодування (довіреність, договір
оренди, свідоцтво про право на
спадщину), у разі якщо заявник не є
потерпілим або його законним
представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу
коштів ідентифікаційного номера
платника податку (за умови його
присвоєння), якщо заявником є фізична
особа;

г) документ, що підтверджує право
власності на пошкоджене майно на день
скоєння дорожньо-транспортної пригоди,
- у разі вимоги заявника про
відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у
разі вимоги заявника про відшкодування
шкоди, пов'язаної із смертю
потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати
на поховання потерпілого, - у разі
вимоги заявника про відшкодування
витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують
перебування на утриманні потерпілого,
його доходи за попередній (до настання
дорожньо-транспортної пригоди)
календарний рік, розміри пенсій, надані
утриманцям внаслідок втрати
годувальника, - у разі вимоги заявника
про відшкодування шкоди у зв'язку із
смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити
заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а" -
"ґ" цього пункту, надаються для огляду
та зняття копії або в копіях,
засвідчених заявником. Страховик та
МТСБУ мають право вимагати для огляду
оригінали зазначених документів. Решта
документів надаються в оригіналі або
належним чином оформленій копії.
Належно оформленою копією документа є
копія, посвідчена органом, установою чи
організацією, що його видала, або
нотаріально посвідчена або посвідчена
особою, якій подається заява про
страхове відшкодування.

Особа, якій подається заява про
страхове відшкодування, зобов'язана
надавати консультаційну допомогу
заявнику під час складення заяви і на
вимогу заявника зобов'язана ознайомити
його з відповідними
нормативно-правовими актами, порядком
обчислення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та документами,
на підставі яких оцінено розмір
заподіяної шкоди.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
ненадання позивачем Постанови суду з
відміткою про набрання чинності, не
може виступати підставою для відмови у
виплаті регресного зобов'язання .

У відповідності до пункту 22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №
АВ/4532731 у позивача виникло право
регресної вимоги до відповідача в
межах ліміту за шкоду майну (з
врахуванням франшизи в розмірі 510 грн.)
в сумі 6110 грн. 80 коп.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач довів заявлену до
стягнення з відповідача суму збитків, а
відтак позовні вимоги визнаються судом
повністю обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» про стягнення 6110 грн. 80
коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(03038, м. Київ, вул. 1.Федорова,б.32-а, ) суму виплаченого
страхового відшкодування у розмірі 6110
(шість тисяч сто десять) грн. 80 коп. та
витрати по сплаті судового збору у
сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять
сім) грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 17
лютого 2014 року .

Повний текст рішення складено та
підписано 21 лютого 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов