м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23873/13 26.02.14

за позовомФізичної особи-підприємця
Ситнік Ольги Вікторівни до Товариства
з обмеженою відповідальністю
Багатогалузева асоціація "Ізумруд"
провизнання правочину недійсним
та відшкодування збитків ціна позову
86000,00 грн суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Ситнік О.В.;від
відповідача: Сінєльніков О.В. -
представник за довіреністю від 25.12.13

В судовому засіданні 26.02.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця Ситнік Ольги
Вікторівни до Товариства з обмеженою
відповідальністю Багатогалузева
асоціація "Ізумруд" про визнання
правочину недійсним.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 31.12.2008 Товариство з обмеженою
відповідальністю Багатогалузева
асоціація "Ізумруд" укладаючи договір
№ 44 з Фізичною особою-підприємцем
Ситнік Ольгою Вікторівною про передачу
в оренду нежитлового приміщення не
повідомило про дійсний стан об'єкта
оренди та можливість використання
вказаного приміщення у цілях
визначених договором. У зв'язку з чим
позивач просить визнати нікчемним та
недійсним договір оренди та стягнути з
відповідача кошти у розмірі 86000,00 грн.,
що були отримані ним за оренду протягом
дії договору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 порушено провадження у
справі № 910/23873/13 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 22.01.2014.

20.01.14 через загальний відділ
діловодства суду від позивача надійшла
заява про уточнення змісту позовної
заяви, відповідно до якої останній
просить визнати договір № 44 оренди
нежилого приміщення від 31.12.08
нікчемним та стягнути з відповідача
51323,02 грн. у зв'язку з застосуванням
наслідків недійсності нікчемного
правочину та 34 676,98 грн. завданої
позивачу немайнової шкоди.

У судовому засіданні 22.01.2014 суд прийняв
до розгляду заяву позивача про
уточнення позовних вимог та оголосив
перерву в судовому засіданні до 12.02.2014.

У судове засідання, призначене на
12.02.2014, з'явився позивач та представник
відповідача. Позивач підтримав позовні
вимоги з урахуванням заяви про
уточнення та подав письмове клопотання
про продовження строку вирішення
спору. Представник відповідача проти
позову заперечує та просить відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 12.02.14 продовжено строк
вирішення спору, розгляд справи
відкладено на 19.02.14.

14.02.14 через загальний відділ
діловодства суду від позивача надійшло
клопотання про забезпечення доказів з
посиланням на норми статті 133 ЦПК
України. Ухвалою суду від 17.02.14
відмовлено у прийнятті вказаного
клопотання до розгляду.

У судовому засіданні 19.02.14 представник
відповідача надав письмові
заперечення проти позову, представник
позивача заявив клопотання про
витребування доказів. Суд частково
задовольнив клопотання позивача та
оголосив перерву в судовому засіданні
до 26.02.14.

У судовому засіданні представники
сторін надали додаткові пояснення по
суті спору, позивач позовні вимоги
підтримав, відповідач проти позову
заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва
встановив.

31 грудня 2008 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
Багатогалузева асоціація "Ізумруд"
(далі - орендодавець, відповідач) та
Фізичною особою - підприємцем Ситнік
Ольгою Вікторівною (далі - орендар,
позивач) було укладено Договір № 44
оренди нежилого приміщення (площі), за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар приймає в орендне користування
нежиле приміщення, площею 91,00 кв.м в
торгівельному центрі по вул.
Декабристів 7, для здійснення
торгівельної діяльності. Як
встановлено судом та не заперечується
представниками сторін, зазначене
приміщення було передано відповідачу
за актом прийому-передачі нежитлового
приміщення за Договором № 44 від 31.12.2008.

Відповідно до п. 4 договору орендна
плата сплачується щомісячно, не
пізніше 5 числа кожного поточного
місяця, орендар має право сплачувати
орендну плату в безготівковому порядку
на розрахунковий рахунок орендодавця
або в касу підприємства, у розмірі 10
920,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від
30.07.10 до договору оренди № 44 сторони
дійшли згоди, що орендодавець передає,
а орендар додатково приймає в орендне
користування нежиле приміщення площею
20,0 кв.м. Загальна площа оренди
становить 111,0 кв.м. Розмір орендної
плати на місяць складає 28200,00 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою № 2 від 31.10.10 сторони
дійшли згоди зменшити загальну
орендовану площу приміщень до 45,0 кв.м.
та встановити розмір орендної плати на
рівні 8 100,00 грн. з ПДВ на місяць.

Згідно з п. 5.1. Договір вступає в силу з
01.01.2009 і діє до 31.12.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
орендодавець передав у користування
орендарю приміщення з порушенням
правил пожежної безпеки, що
підтверджується Постановою відділу з
питань наглядово-профілактичної
діяльності Дарницького РУ ГУ МНС
України в м. Києві № 288 від 09.07.10 про
застосування запобіжних заходів. За
твердженням позивача орендодавець під
час укладення спірного договору оренди
приховав від орендаря дійсний стан
справ щодо виконання норм пожежної
безпеки в орендованому приміщенні.
Позивач зазначає, що укладена угода у
поєднанні з іншими умовами порушує
права та законні інтереси орендаря,
вимагає від нього сплати непропорційно
великого розміру оплати за приміщення,
яке не відповідає вимогам для ведення
діяльності, зазначеній в самій угоді.
Крім того, в заяві про уточнення змісту
позовної заяви позивач як на підставу
нікчемності спірного договору
посилається на те, що його було
укладено строком на 3 роки без
подальшого нотаріального посвідчення
та державної реєстрації. З посиланням
на ч.1 ст. 216 ЦК України позивач просить
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину та стягнути з
відповідача 51323,02 грн., які були
сплачені позивачем в якості орендної
плати. Крім того, з посиланням на ч.1 ст.
1167 ЦК України позивач просить стягнути
з відповідача 34 676,98 грн. немайнової
(моральної) шкоди.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з таких підстав.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу
України, ст. 173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання
виникають, зокрема, з договору.

В силу норм ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Укладаючи спірний договір погодили всі
його умови, в тому числі щодо
характеристик та стану об'єкту оренди,
а також умов його використання, при
цьому в матеріалах справи відсутні
зауваження орендаря (позивача) станом
на дату укладення договору щодо
неналежного стану приміщення або
неможливості його використання за
призначенням, встановленим в п.1.1
договору оренди.

Вказане повністю відповідає принципу
свободи договору передбаченого ст.. 3 ЦК
України, та кореспондується з нормами
ст. 627 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд не приймає до
уваги посилання позивача на
приховування відповідачем технічних
характеристик орендованого приміщення
та відсутності належної технічної
документації на вказане приміщення.
Крім того, спірний договір оренди не
містять положень щодо покладення на
відповідача (орендодавця) зобов'язань з
розробки проектної документації, її
погодження з органами пожежного
нагляду та проведення її експертизи.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди
розглядають справи за позовами: про
визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Відповідно до п. 2.6 Постанови Пленуму
ВГСУ від 29.05.13 № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, вважається таким з моменту
його вчинення (частина перша статті 236
ЦК України). За змістом частини третьої
статті 207 ГК України господарське
зобов'язання, визнане судом недійсним,
також вважається недійсним з моменту
його виникнення. У силу припису частини
першої статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
названого Кодексу, саме на момент
вчинення правочину.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного
кодексу України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до норм ст. 793, 794 ЦК України
(в редакції чинній станом на момент
укладення договору) Договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) укладається у
письмовій формі. Договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню. Договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації.

Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму
ВГСУ від 29.05.13 № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» у зв'язку з
недодержанням вимоги щодо
нотаріального посвідчення правочинів
нікчемними є лише такі правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню чи такі,
умовами яких передбачено обов'язкове
нотаріальне посвідчення.

У вирішенні спорів, пов'язаних з
визнанням правочинів, які піддягали
нотаріальному посвідченню, дійсними
(статті 219, 220 ЦК України), господарські
суди повинні з'ясувати: чи підлягав
відповідний правочин нотаріальному
посвідченню, з яких причин його не було
нотаріально посвідчено та чи втрачена
можливість такого посвідчення, а також
чи не суперечить зміст правочину
вимогам закону, оскільки в такому разі
позов не може бути задоволений.

Відповідно до п. 5.1. спірного договору
оренди Договір вступає в силу з 01.01.2009 і
діє до 31.12.2011, тобто договір було
укладено строком на 2 роки 364 дні та він
не підлягав обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Твердження позивача, що спірний
договір укладений під впливом обману
та відповідно до ст. 230 ЦК України є
недійсним, судом не приймаються,
оскільки зазначені обставини
нормативно та документально
недоведені, необґрунтовані, а тому не
підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що всі інші посилання
позивача на нікчемність спірного
договору оренди не знайшли свого
підтвердження при дослідженні судом
фактичних обставин справи та
спрямовані на спроби уникнення
орендарем відповідальності за
невиконання грошових зобов'язань щодо
сплати орендної плати, що є предметом
розгляду у справі № 910/15415/13 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю Багатогалузева
асоціація "Ізумруд" до Фізичної
особи-підприємця Ситнік Ольги
Вікторівни про стягнення 89 126,98 грн.
заборгованості за договором оренди
нежилого приміщення (площі) № 44 від
31.12.2008.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем не подано жодних
доказів в підтвердження обставин, що
підлягають обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні питання про визнання
договору нікчемним, тому, суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Інших підстав для визнання договору
оренди нікчемним, ніж ті, що зазначені у
позовній заяві позивачем не наведено.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
вимоги про визнання спірного договору
оренди нікчемним, вимоги про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину також
задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача про стягнення
34 676,98 грн. моральної (немайнової) шкоди
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна
шкода може полягати, зокрема: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі, гідності, а також
ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, з'ясуванню підлягає
підтвердження факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем не подано жодних
доказів в підтвердження умов, що
підлягають обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні питання про
відшкодування моральної шкоди, тому,
суд вважає вимогу не обґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 33, 34 ГПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Враховуючи вищенаведене, те, що
позивачем не доведено правомірності
своє позиції та враховуючи
безпідставність заявлених позовних
вимог, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог з підстав зазначених в
позовній заяві.

Відповідно до статті 49 ГПК України при
відмові у задоволенні позову судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.33, 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Фізичній особі-підприємцю
Ситнік Ользі Вікторівні відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.03.2014 р.

Суддя
Л.Г. Пукшин