ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" лютого 2014 р.Справа №
921/1233/13-г/5Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Андрушків Г.З

Розглянув справу

за позовом Фізичної - особи підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Фізичної - особи
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2

За участю представників від:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився

Суть справи:

Фізична - особа підприємець
ОСОБА_1 звернувся в господарський суд
Тернопільської області з позовом до
Фізичної - особи підприємця ОСОБА_2 про
визнання договору суборенди від 07.06.2013
року, який укладений між сторонами по
справі, недійсним з моменту укладення.

В обґрунтування позовних вимог та
згідно пояснень повноважного
представника в судовому засіданні
25.12.2013р., позивач посилається на те, що
між сторонами у справі укладено
договір суборенди, відповідно до умов
якого в оренду повинно було бути
передано приміщення для здійснення
підприємницької діяльності, а саме
даний об'єкт оренди планувалось
використовувати під заклад
громадського харчування; - згідно з
умовами договору об'єкт оренди
вважається переданим в оренду з
моменту підписання акту
здачі-приймання приміщення; - на
звернення позивача до відповідача про
надання останнім дозвільних
документів для використання
приміщення, що передається в оренду,
під заклад громадського харчування,
такі документи надані не були, тому і не
було підписано акт задачі приймання
приміщення, а відтак приміщення в
оренду не було передане, що є
порушенням ч.5ст.203 ЦК України, так як
даний договір не спричинив реального
настання правових наслідків,
обумовлених його умовами (не було
передано приміщення в оренду).

Відповідач у відзиві на позов (лист
№б/н від 18.12.2013р., зареєстрований
канцелярією суду 20.12.2013р. за вх.№21040)
позов визнала, та пояснила, що власник
приміщення, яке було предметом
укладеного 07.06.2013р. між ним та позивачем
договору суборенди, на прохання
останнього мав надати орендарю
документацію на бар (кафе), після чого
мала відбутись фактична передача
приміщення за актом для використання
під бар (кафе), однак на даний час
приміщення позивачу не передавалось і
виконання договору суборенди не
відбулось. Разом з тим, просить слухати
справу без її участі.

Позивач в судове засідання 05.02.2014р. не
з'явився, участі уповноваженого
представника не забезпечив, хоча про
час та місце розгляду спору був
повідомлений належним чином
(повідомлення про вручення поштового
відправлення знаходиться в матеріалах
справи).

Технічна фіксація (звукозапис)
судового процесу у відповідності до ст.
81-1 ГПК України не здійснювалась за
відсутності відповідного клопотання
представників сторін.

Відповідно до вимог ст.75 ГПК України
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
господарським судом встановлено
наступне:

07.06.2013р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (суборендар)
укладено договір суборенди (далі -
договір), за умовами п.1.1. та п.2.1 якого
орендодавець передає, а суборендар
бере в тимчасове користування (найм)
приміщення по АДРЕСА_3 для здійснення
підприємницької діяльності.

Відповідно до п. п. 3.1.,3.2. договору
приймання-передача об'єкта, що
орендується, здійснюється
двосторонньою комісією, що складається
із представників сторін; об'єкт
вважається переданим в оренду з
моменту підписання акту
здачі-приймання та передачі орендарю
ключів від приміщення.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили
розмір орендної плати, який становить:
за 12 місяців - 8 тис.грн., за 23 місяці -
згідно розрахунку по нововстановленій
орендній платі. При цьому, розмір
орендної плати підлягає перегляду у
випадку зміни індексу споживчих цін
(п.5.4. договору).

Термін оренди складає тридцять п'ять
місяців з моменту прийняття об'єкта
(п.4.1. договору).

Як слідує із матеріалів справи, між
позивачем і відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
суборенди, до якого застосовуються
загальні положення про найм (оренду),
згідно якого та в силу ст.ст. 759, 762
Цивільного кодексу України,
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк;
за користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Предметом спору у справі є визнання
вищезазначеного договору суборенди
недійсним з підстав порушення умов
частини 5 статті 203 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема частиною 5 даної статті
передбачено, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідачем не
було надано дозвільних документів для
використання приміщення, що
передається в оренду, під заклад
громадського харчування, а тому і не
було підписано акт здачі приймання та
не було передано приміщення в оренду,
тобто не настали правові наслідки,
обумовлені у договорі.

Проте умовами укладеного між сторонами
у справі договору суборенди від 07.06.2013р.
не передбачено, що об"єкт оренди -
приміщення по АДРЕСА_3 передається
суборендарю для використання під
заклад громадського харчування, як і не
встановлено обов'язку відповідача
(орендодавця) по переданню дозвільних
документів на використання даного
приміщення під заклад громадського
харчування.

Згідно ст.ст. 33,34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування

Всупереч вказаних норм, належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували існування обставин з
якими закон пов'язує визнання
недійсним спірного договору суборенди,
позивачем не подано, а судом не здобуто.

А те, що позивачем не підписувався акт
здачі-приймання приміщення в оренду і
відповідно дане приміщення ним в
оренду не приймалось, про що в своєму
відзиві на позовну заяву (лист від
18.12.2013р.) не заперечує і відповідач -
Оредодавець за договором суборенди від
07 червня 2013р., не є підставою для
визнання даного договору суборенди
недійсним. Даний факт (факт не передачі
приміщення в оренду) підтверджує лише
те, що договір суборенди від 07.06.2013р. не
вступив в дію.

При цьому, не може бути прийняте судом
до уваги визнання позову відповідачем,
оскільки, як встановлено судом вище,
позивач не довів належними і допустмми
доказами існування обставин, які б
слугували підставою для визнання
укладеного між сторонами договору
суборенди недійсним.

За таких обставин, з огляду на
викладене позовні вимоги слід визнати
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

Суддя
Г.З.Андрушків