ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року Справа № 910/15465/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Євсікова О.О.

за участю представників:

Позивача: Гільбурда Р.Ю., дов. № 121 від
29.08.2011 року;

Відповідача: Цівінської Н.М., дов. № 2-13д
від 17.12.2013 року;

розглянувши касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року

у справі № 910/15465/13 господарського суду
міста Києва

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Україна"

до публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування"

про стягнення 28 350,22 грн.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Україна"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до дочірнього
підприємства "Укргазвидобування"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", просило стягнути з
відповідача 2 787,96 грн. пені, 2 647,52 грн.
інфляційних втрат, 22 914,74 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№ УГВ 6765/11-12 від 14.12.2012 року щодо оплати
поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.09.2013 року змінено
найменування дочірнього підприємства
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на публічне акціонерне
товариство "Укргазвидобування" (а.с.
90-91).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.09.2013 року (суддя Чинчин О.В.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року
(головуючий Пономаренко Є.Ю., судді
Дідиченко М.А., Руденко М.А.) (а.с. 155-161)
позов задоволено. Вирішено питання
розподілу судових витрат (а.с. 97-102).

Оскаржені судові акти мотивовано тим,
що факт прострочення оплати публічним
акціонерним товариством
"Укргазвидобування" поставленого
товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Україна"
товару за договором № УГВ 6765/11-12 від
14.12.2012 року встановлено, тому
нараховані штрафні санкції підлягають
стягненню.

Не погодившись з прийнятими судовими
рішеннями, публічне акціонерне
товариство "Укргазвидобування"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою,
просило оскаржені судові акти
скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити (а.с. 183-186).

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 03.02.2014 року касаційну
скаргу публічного акціонерного
товариства "Укргазвидобування"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 24.02.2014 року (а.с. 182).

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, вислухавши представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 14.12.2012 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Україна"
та дочірньою компанією
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" було укладено договір
поставки № УГВ 6765/11-12, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язався
поставити покупцеві товар, зазначений
у специфікації, що додається до
договору і є його невід'ємною частиною,
а покупець - прийняти і оплатити такий
товар (п. 1.1 договору) (а.с. 14-17).

Відповідно до п. 3.1 договору його ціна
вказується у специфікації в гривнях та
включає ПДВ або в іноземній валюті.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що
розрахунки проводяться шляхом оплати
покупцем після пред'явлення
постачальником рахунку на оплату
товару та підписаного сторонами акту
приймання-передачі товару або
видаткової накладної, шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника з урахуванням ПДВ на
умовах, зазначених у специфікації.

Відповідно до п. 5.3 договору датою
поставки товару є дата підписання
уповноваженими представниками сторін
акту приймання-передачі товару або
видаткової накладної. Право власності
на товар переходить від постачальника
до покупця з дати підписання сторонами
акту приймання-передачі товару або
видаткової накладної.

Згідно п. 7.11 договору за порушення
строків оплати покупець сплачує на
користь постачальника пеню в розмірі
0,001% від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, але
не більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 10.1 договору визначено строк
його дії до 28.02.2013 року, а в частині
взаєморозрахунків до повного
виконання зобов'язань.

Відповідно до специфікації № 1 від
14.12.2012 року загальна вартість товару з
ПДВ складає 3 094 998,34 грн. (а.с. 18).

Пунктом 4 даної специфікації визначено,
що оплата здійснюється покупцем по
факту поставки товару протягом 30
календарних днів з дати постачання.

Судами встановлено, що на виконання
умов вказаного договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 3 052 395,86 грн., що підтверджується
видатковими накладними № 2295180, № 2294180,
№ 2242180, № 2339180 від 14.12.2012 року та № 2373180
від 19.12.2012 року.

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати вартості поставленого товару
виконав лише 25.07.2013 року, перерахувавши
на рахунок позивача грошові кошти у
розмірі 3 052 395,86 грн., що підтверджується
випискою з банківського рахунку.

Відповідно до 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п.п. 3 п. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Пункт 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачає, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Розмір та порядок застосування
штрафних санкцій визначено ст. ст. 231, 232
Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Частиною 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінивши надані сторонами докази в їх
сукупності та перевіривши розрахунок
пені, індексу інфляції та 3% річних
місцевий господарський суд, з яким
підставно погодилась і апеляційна
інстанція, дійшов обгрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог.

Частиною 2 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу без задоволення.

З врахуванням вищенаведеного підстави
для скасування постанови суду
апеляційної інстанції, якою було
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
відсутні.

Доводи заявника касаційної скарги про
те, що розрахунок пені та 3% річних
повинен бути здійснений після спливу
тридцяти днів з дати фактичного
отримання товару відповідачем, тобто, з
дати, зазначеної у залізничних, а не
видаткових накладних є безпідставними,
оскільки п. 4.1 договору та п. п. 2, 4
специфікації передбачено, що право
власності на товар переходить від
постачальника до покупця з дати
прийняття товару за видатковою
накладною, а розрахунки проводяться
після пред'явлення постачальником
рахунку та підписаного сторонами акта
приймання-передачі товару або
видаткової накладної протягом 30
календарних днів з дати постачання.

Отже, поставка оформлюється актом
приймання-передачі товару або
видатковою накладною, дата підписання
яких і є датою поставки.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, умовами договору
№ УГВ 6765/11-12 від 14.12.2012 року не
передбачено оформлення поставки
товару залізничними накладними.

Також є неспроможними доводи заявника
касаційної скарги про порушення
приписів п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки, як встановлено судами,
публічним акціонерним товариством
"Укргазвидобування" не надано належних
та допустимих доказів існування
виняткових обставин, з якими приписи
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України пов'язують можливість
зменшення судом розміру пені.

Інші доводи заявника касаційної скарги
спростовуються висновками судів
попередніх інстанцій та фактично
стосуються переоцінки доказів у
справі, що виходить за межі повноважень
суду касаційної інстанції, визначені
статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року у
справі № 910/15465/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді:
І.В. Алєєва

О.О. Євсіков