ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Справа № 915/2280/13

За позовом: Веселинівської
центральної районної лікарні

57001, Миколаївська
область, смт. Веселинове, вул. Одеська, 82

Відповідач: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Ранг»

54010, м. Миколаїв, вул.
7-а Поперечна, 3/4

Про: стягнення заборгованості в сумі 3
725,00 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Безуханич Н.Ф., за
довіреністю;

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 19.12.2013 року звернувся до
господарського суду з позовом стягнути
з відповідача 3725,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі
умов договору купівлі-продажу № 4223
«про закупівлю товарів за державні
кошти» від 01.07.2010 р.; видаткової
накладної на нафтопродукти № РНП-022851
від 08.12.2010 р. на суму 3725,00 грн.,
рахунку-фактури № Р-00076172 від 09.12.2010 р. на
суму 3725,00 грн., платіжного доручення №
1692 від 17.12.2010 р.; накладної на повернення
штрих-карток № Р-00000026 від 11.12.2012 р. на
суму 3725,00 грн.; довіреності б/н від 08.11.2012
р.; претензії за вих. № 1048 від 28.08.2013 р.;
норм ст. ст. 11, 202, 509, 525, 526, 669, 530
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України та
мотивовані тим, що відповідач не
задовольнив вимогу позивача та не
повернув вартість за талони
(штрих-картки) відповідно до яких на
даний час не надаються послуги по
заправленню пальним.

Відповідач вимоги ухвал суду не
виконав, свого представника в судове
засідання двічі не направив, хоча про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчать як відмітки канцелярії на
зворотніх сторонах судових ухвал так і
поштові повідомлення.

Отже, справу розглянуто на підставі ст.
75 Господарського процесуального
кодексу України, за наявними в ній
матеріалами.

18.02.2014 року за результатами розгляду
справи суд, на підставі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, оголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи,
вислухавши представника позивача, суд -

встановив:

01 липня 2010 року між сторонами був
укладений договір № 4223 згідно з
предметом якого відповідач, як
продавець, зобов'язався передати у
власність покупця в термін,
обговорений у даному договорі, а
позивач, як покупець, зобов'язався
прийняти й оплатити в термін,
обговорений у даному договорі
нафтопродукти (далі - товар), бензин
відпускається безпосередньо на АЗС.

Розділами 2 та 3 цього договору сторони
передбачили порядок постачання товару
та порядок розрахунків:

Так: товар поставляється покупцеві
партіями в автотранспорт покупця на
автозаправочних станціях ТОВ «Ранг».
Приймання товару по кількості/якості
здійснюється відповідно до діючого
законодавства. Товар переходить у
власність покупця в момент загрузки
товару в автотранспортний засіб
покупця та підписання покупцем
накладної. Продавець зобов'язався
надати покупцю право отримати товар
починаючи з дня перерахування грошових
коштів, перерахованих покупцем, на
рахунок продавця. Оплата вартості
товару відбувається шляхом сплати у
безготівковій формі, згідно наданого
рахунку та видаткової накладної.
Фінансування договору здійснюється з
державного бюджету на 2010 рік. Загальна
вартість договору становить 161 000,00 грн.
Покупець зобов'язався здійснити оплату
продукції не пізніше 10 банківських
днів з моменту отримання видаткових
накладних (рахунку-фактури) за умови
бюджетного фінансування на дані цілі.

Пунктом 7.3 сторони обумовили, що даний
договір набирає сили з моменту його
підписання і діє на термін дії 31.12.2010
року.

Додатковою угодою № 1 від 30.11.2010 року
сторони зменшили суму договору на 10
000,00 грн. Загальна сума склала 151 000,00
грн.

Спірні правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються положеннями
цивільного законодавства про поставку.

Так, відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно правил ст. 663 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що на
виконання умов договору № 4223
постачальник 08.12.2010 р. оформив
рахунок-фактуру № Р-00076172 на загальну
суму 3725,00 грн. на отримання покупцем
дизельного палива в кількості 500,0
літрів.

Водночас, 08.12.2010 р. сторони оформили та
підписали видаткову накладну на
нафтопродукти № РНП-022851, в якій
зазначено про відвантаження
відповідачем та прийняття позивачем
дизпалива 500,00 л на суму 3725,00 грн., місце
схову - карточки АЗС.

Згодом, рахунок-фактура № Р-00076172 був
повністю оплачений позивачем, про що
свідчить копія платіжного доручення №
1692 від 17.12.2010 р.

Але, 11.12.2012 р. дизпаливо в кількості 500,0 л
на суму 3725,00 грн. було повернуто
позивачем відповідачу, про що свідчить
оформлена та підписана обома сторонами
накладна на повернення № Р-00000026 та
довіреність на отримання цінностей.

Повернення талонів було зумовлено тим,
що талони зберігалися в лікарні з ціллю
їх використання для безперебійної
роботи електрообладнання та
освітлення лікарні (запуск в дію
дизель-генератора, який працює на
дизпаливі) на випадок надзвичайних
ситуацій (заметілі, ураганів, повені).
Так як такої нагоди не трапилося,
талони знаходились на балансі
райлікарні.

Як вбачається з наданих суду
документів, 28.08.2013 року позивач
звертався до відповідача з письмовою
претензією № 1048, в якій просив
останнього перерахувати (повернути)
3725,00 грн. на розрахунковий рахунок
лікарні. Але, відповіді лікарня не
отримала.

Згідно з умовами п. 2.1 договору товар
поставляється покупцеві партіями в
автотранспорт покупця на
автозаправочних станціях ТОВ «Ранг».

Як вище було зазначено судом, строк дії
договору, який виступає підставою для
стягнення грошових коштів в даному
позовному провадженні, закінчився
31.12.2010 року.

Відповідно до ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно частин 1, 2 та п.3 ч. 3 ст. 1212
Цивільного кодексу України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:
повернення виконаного однією із сторін
у зобов'язанні.

В зв'язку з тим, що зазначений вище
товар-нафтопродукти в спірних
відносинах носить цільовий характер,
то його використання стає можливим
лише в разі виникнення надзвичайних
ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Згідно наданих суду пояснень з'ясовано,
що придбання позивачем у відповідача
такого обсягу нафтопродуктів було
зумовлено необхідністю швидкого та
ефективного усунення наслідків
надзвичайних ситуацій на підставі
здійсненого прогнозування їх
можливого настання. Разом з тим,
оскільки така ситуація не наступила то
і обставини, які враховувались при
укладенні договору, не наступили, у
зв'язку з чим необхідність у придбанні
(загрузка товару а автотранспортний
засіб п. 2.3 договору) нафтопродуктів
відпала.

Оскільки, лікарня не в змозі зберігати
невикористану кількість пального у
зв'язку із відсутністю належних умов
для зберігання пального, то відповідно
до накладної на повернення № Р-00000026 від
11.12.2012 покупцем і повернуто
невикористані штрих-картки на
нафтопродукти на суму 3725,00 грн., але
кошти продавцем (ТОВ „Ранг) до цього
часу не повернуті.

Враховуючи вищевикладене, по даній
справі дійсно є правові підстави для
повернення виконаного однією із сторін
у зобов'язанні, тобто повернення
відповідачем позивачу коштів в сумі
3725,00 грн. за частину невикористаного
товару.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не скористався наданим йому
процесуальним правом надати суду
докази, які спростовують викладені
обставини позивачем.

Таким чином, дослідивши надані
позивачем документальні докази,
оцінивши їх у відповідності з вимогами
ст. 43 ГПК України, проаналізувавши
норми діючого законодавства, які
регулюють спірні відносини щодо
фактичних обставин справи, суд дійшов
висновку про обґрунтованість
заявлених позовних вимог, а отже -
задоволенню їх в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ранг» (54010,
м. Миколаїв, вул. 7-а Поперечна, 3, ) на користь Веселинівської
центральної районної лікарні (57001,
Миколаївська область, смт. Веселинове,
вул. Одеська, 82, ) - 3725,00
грн. та 1720,50 грн. судового збору.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Повне рішення складено 24 лютого 2014
року.

Суддя
О.Г.Смородінова