ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Справа № 925/1011/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді:Картере
В.І.,суддів:Барицької Т.Л., Євсікова
О.О.,розглянувши касаційну
скаргуВідділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Черкасина постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.12.2013та на рішеннягосподарського суду
Черкаської області від 06.08.2013у
справі№925/1011/13 господарського суду
Черкаської області за
позовомВідділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
ЧеркасидоПублічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" в особі територіального
відокремленого безбалансового
відділення №10023/034 філії Черкаського
обласного управлінняпростягнення 1 505,97
грн.в судовому засіданні взяли участь
представники: - позивача повідомлений,
але не з'явився; - відповідача Руденко
Т.В., Кириєнко С.А.; ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 06.08.2013 у справі
№925/1011/13 (суддя Курченко Н.М.), залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
12.12.2013 (судді: Куксов В.В., Гончаров С.А.,
Майданевич А.Г.), відмовлено у
задоволенні позову Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Черкаси
(надалі позивач/скаржник) до Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі
територіального відокремленого
безбалансового відділення №10023/034
філії Черкаського обласного
управління (надалі відповідач/банк) про
стягнення 1 505,97 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими
у даній справі судовими рішеннями,
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення та постанову
скасувати, і прийняти нове рішення,
яким задовольнити позов.

Відповідач надав відзив на касаційну
скаргу позивача, в якому заперечує
проти її доводів, просить оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Сторони належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваних судових актів, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судами встановлено, що на підставі
Угоди № 44 про зарахування на особові
рахунки та виплату страхових виплат
застрахованим від 13.12.2000, укладеної між
Відкритим акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України" (банк
за угодою) та Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (клієнт за угодою),
банк за дорученням клієнта бере на себе
зобов'язання здійснювати зарахування
на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в
його установах, та виплату страхових
виплат застрахованим клієнтам
(громадянам) на платній основі через
установи банку.

Постановами Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України №759 від 19.10.2011,
№2301/1075/10705/1301 від 30.03.2012, №2301/1075/10705/2743
від 23.04.2012, №2301/1075/10705/4535 від 28.09.2012
потерпілому Самаріну С.О. було
призначено щомісячну допомогу
(страхова виплата) в розмірах 208,09 грн.,
923,01 грн., 1 175,57 грн., 1 458,91 грн., виплату
якої встановлено проводити
безстроково.

За платіжними дорученнями, в тому
числі, у лютому-березні 2013 року, позивач
перерахував грошові кошти відповідачу
для зарахування на рахунки
застрахованих осіб, у тому числі на
рахунок потерпілого Самаріна С.О. було
перераховано за січень 2013 року - 1 458,91
грн., та за лютий 2013 року - 1 458,91 грн.

Як встановлено судами, листом від 02.04.2014
Управління пенсійного фонду України в
м. Черкасах повідомило позивача про те,
що Самарін С.О. помер 31.01.2013 (свідоцтво
про смерть серії ГСР №205897), у зв'язку з
чим, позивач звернувся до відповідача з
листом №1183/0603 від 04.04.2013, в якому просив
повернути надлишково перераховані
кошти у сумі 1 505,97 грн. за період з 31.01.2013
(дата смерті Самаріна С.О.) по 29.03.2013.

Листом від 11.04.2013 №13/367 відповідач
повідомив позивача про те, що грошові
кошти у сумі 1 505,97 грн. зараховані на
рахунок Самаріна С.О., повернути їх у
банка немає можливості, так як згідно з
угодою №44 від 13.12.2000, банк зобов'язався
зараховувати кошти на рахунок
застрахованої особи і цією угодою не
передбачено обов'язку банку повертати
грошові кошти, зараховані банком на
рахунки клієнта після його смерті.

Предметом даного спору є вимога
позивача про стягнення з відповідача
1 505,97 грн. надлишково
перерахованих страхових коштів
застрахованій особі, яка померла.

Відмовляючи у позові, суди попередніх
інстанцій не погодилися із доводами
позивача щодо наявності підстав для
стягнення з відповідача заявлених до
стягнення грошових коштів, адже, як
зазначили суди, банк (відповідач) не має
права на суму коштів у розмірі 1 505,97
грн., що знаходиться на рахунку
фізичної особи Самаріна С.О., а
обов'язок банку здійснити дії щодо
особового рахунку клієнта, у тому числі
списати кошти з особового рахунку
клієнта, виникає лише у визначених
законодавством випадках, наявність
яких (випадків) не доведена позивачем у
даному випадку.

Вищий господарський суд України не
вбачає підстав не погодитися із такими
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу
України цивільні обов'язки виконуються
у межах, встановлених договором або
актом цивільного законодавства. Особа
не може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч.1 ст. 28 та ч.ч. 1, 9 ст. 40
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" страховими виплатами є
грошові суми, які згідно зі статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, уразі настання
страхового випадку. Страхові виплати
провадяться щомісячно в установлені
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків дні на підставі
постанови цього Фонду або за рішенням
суду. За бажанням одержувачів ці суми
можуть перераховуватися на їх особові
рахунки в банку.

Пунктами 1.8. та 1.9. Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань № 24 від 27.04.2007 передбачено
спосіб одержання потерпілими суми
страхових виплат шляхом їх
перерахування на особові рахунки в
банку, а також те, що повернення зайво
виплачених сум проводиться на підставі
постанови робочих органів виконавчої
дирекції фонду, якщо потерпілі або
особи, які мають на це право, не
заперечують проти підстав і розміру
відрахування.

Положеннями статей 1066, 1067 ЦК України
врегульовано правовідносини між
банком та його клієнтом за договором
банківського рахунку; за умовами
договору банк зобов'язується приймати
і зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка)
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Відповідно до п.п. 1.3., 1.39. ст. 1, п. 7.1.2. ст. 7
та ст.. 30 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
гроші, переказані платником
отримувачу, з моменту їх зарахування на
рахунок переходять у власність
отримувача; списання примусове -
списання коштів, що здійснюється
стягувачем без згоди платника на
підставі встановлених законом
виконавчих документів у випадках,
передбачених законом; банк на
договірній основі повинен здійснювати
зберігання коштів, проводити
розрахунково-касові операції за
допомогою платіжних інструментів
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції вважає, що суди попередніх
інстанцій, врахувавши вищенаведені
вимоги чинного законодавства, прийшли
до обґрунтованого висновку, що банк не
має права на суму коштів, що
знаходиться на рахунку клієнта банку,
не вправі розпоряджатись такими
коштами, а лише вчиняє дії по
обслуговуванню рахунку клієнта.

Слід зазначити, що обов'язок банку
здійснити певні дії щодо особового
рахунку клієнта (в тому числі здійснити
повне чи часткове списання грошових
коштів з особового рахунку клієнта)
виникає лише у передбачених
законодавством випадках.

Так, статтею 1071 ЦК України передбачено,
що банк може списати грошові кошти з
рахунку клієнта на підставі його
розпорядження, а також без
розпорядження клієнта - на підставі
рішення суду, а також у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і клієнтом.

Відтак, положення статті 1071 ЦК України
встановлюють підстави списання коштів
з рахунку клієнта: за розпорядженням
останнього - власника рахунку та
незалежно від волевиявлення
останнього на підставі судового
рішення, прийнятого за наслідками
захисту прав стягувача відносно
володільця рахунку (отримувача
грошових коштів), а також у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і клієнтом.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази існування відповідного
розпорядження клієнта або судового
рішення, прийнятого стосовно
володільця рахунку чи його
спадкоємців, а також відсутні докази
порушення банком прав позивача
невиконанням такого рішення.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку, що у спірних правовідносинах
у відповідача відсутній обов'язок
здійснювати дії щодо особового рахунку
клієнта на користь позивача, тобто у
відповідача відсутні підстави для
списання коштів з особового рахунку
клієнта - Самаріна С.О., оскільки
по-перше, банк не є набувачем спірних
страхових коштів, не має повноважень на
розпорядження особистими коштами
клієнтів, які стають їх власністю з
моменту зарахування цих коштів на
рахунки, він вчиняє дії лише по
обслуговуванню рахунків клієнтів, а
розпорядження рахунками здійснюється
банком виключно у межах угод, укладених
ним з клієнтом. По-друге, відсутнє
судове рішення, прийняте відносно
володільця рахунку чи його
спадкоємців, яке б зобов'язувало
відповідача здійснити списання
грошових коштів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак, як
вірно зазначено судами попередніх
інстанцій, позивач не надав належних
доказів порушення своїх прав
відповідачем, а тому суди обґрунтовано
відмовили у задоволенні позовних вимог
про стягнення 1 505,97 грн., як повернення
зайво перерахованих коштів.

Таким чином, матеріали справи свідчать
про те, що місцевий господарський суд у
відповідності до вимог ст.43 ГПК України
всебічно, повно і об'єктивно дослідив
матеріали справи в їх сукупності, дав
вірну юридичну оцінку обставинам
справи та правильно, у відповідності до
вимог закону та встановлених обставин
вирішив спір у справі. Переглядаючи
справу повторно, в порядку ст. 101 ГПК
України, господарський суд апеляційної
інстанції правильно залишив прийняте
місцевим господарським судом рішення
без змін.

Посилання скаржника на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права
при винесенні оскаржуваних рішення та
постанови не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування зазначених
судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Черкаси
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 та
рішення господарського суду
Черкаської області від 06.08.2013 у справі
№925/1011/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
В.І. Картере

Судді
Т.Л. Барицька

О.О. Євсіков