ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.Справа № 922/5144/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом ПП "Бізон-Тех 2006", м.
Запоріжжя до Фермерське
господарство "Веселе", с. Прудянка про
стягнення 111 619,20 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Тищенко Н.А., дов. № 21/14 від
08.01.14р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просить стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 73 920,00грн., штраф в розмірі
22 176,00грн., проценти за користування
чужими грошовими коштами в розмірі
15 523,20грн. за неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № СЛ-П-37 від 22.04.13р., а також
покласти на відповідача понесені
витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребуваних
судом документів не надав, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи, проте відповідач не
скористався своїм правом, передбаченим
ст. 22 ГПК України, оскільки в судове
засідання не з`явився, витребувані
судом докази не подав, не повідомив суд
про причини своєї неявки, тому суд
вважає за можливе розглядати справу за
відсутності представника відповідача
за наявними в справі матеріалами,
відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

22.04.13р. між Приватним підприємством
"Бізон-Тех 2006" (позивач) та Фермерським
господарством "Веселе" (відповідач)
укладено договір поставки пестицидів
№ СЛ-П-37 (далі договір), відповідно до
умов якого позивач зобов'язався в
порядку, строки та на умовах даного
договору поставляти та передавати у
власність відповідача пестициди
(засоби захисту рослин) та мікродобрива
(далі товар), а відповідач приймати
товар та здійснювати його оплату.

Найменування (асортимент) товару, його
кількість та ціна вказуються в
специфікаціях до договору, які є його
невід'ємними частинами (п.2.1. договору).

В силу ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

За приписами ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений
договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст.265 Господарського кодексу України).

Позивач на виконання умов договору
поставив на адресу відповідача товар
на загальну суму 73 920,00грн. Факт
поставки товару на вказану суму
підтверджується видатковими
накладними № ЗП5377 від 26.04.13р. на суму 35
200,00грн. та № ЗП7998 від 21.05.13р. на
суму 38 720,00грн., оформленими належним
чином та наявними у матеріалах справи.

Видаткові накладні відповідають
вимогам ст.9 Закону України від 16.07.99р.
№ 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дані накладні
є первинними документами, які фіксують
здійснення господарської операції
(поставка товару) та початок перебігу
строку для оплати за поставлений товар.

Умови оплати за поставлений за
договором товар сторони погодили у п.5.1
договору, а саме відповідач
зобов'язався здійснити оплату товару у
строки, вказані в специфікаціях.
Відповідно до п.3 специфікації № 1 від
22.04.13р. до договору поставки сторони
погодили строк оплати на умовах
попередньої оплати у строк не пізніше
07.05.13р. Пунктом 3 специфікації № 2 від
21.05.13р. до договору відповідач
зобов'язався здійснити оплату товару в
строк не пізніше 30.09.13р.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором належним чином не виконав,
за отриманий товар не розрахувався.

Таким чином у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість
за поставлений за договором товар в
розмірі 73 920,00грн.

Між сторонами підписано акт звірки
взаємних розрахунків станом на 12.06.13р.
на суму 73 920,00грн.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Факт наявності заборгованості
підтверджується належними доказами,
наявними у справі.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
73 920,00грн., суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
15 523,20грн. процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Положеннями ст.692 Цивільного кодексу
України регулюються правовідносини з
оплати товару, частиною 3 якої
встановлено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

За приписами ч.2 ст.536 Цивільного
кодексу України розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 8.5 договору сторони погодили,
що у разі прострочення сплати
будь-якого платежу відповідач сплачує
позивачу проценти за користування
чужими грошовими коштами від
простроченої суми за весь час
прострочення, сума яких розраховується
таким чином: (СППх0,5хД):100, де СПП - сума
простроченого платежу; Д - кількість
календарних днів прострочення платежу.

Таким чином, погоджений сторонами у
договорі розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
складає 0,5%.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок процентів за
користування чужими грошовими коштами
за період з 01.10.13р. по 11.11.13р. у сумі 15
523,020грн.

За таких обставин суд дійшов висновку
про правомірність та обґрунтованість
позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.8.1.3 договору сторони
погодили, що за прострочення строків
виконання грошових зобов'язань понад 20
календарних відповідач сплачує
позивачу штраф у розмірі 30% від
простроченої суми.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок штрафу в
розмірі 22 176,00грн.

За таких обставин суд дійшов висновку
про правомірність та обґрунтованість
позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 509, 536, 610, 611, 612, 629, 692 Цивільного
кодексу України, статтями 193, 265
Господарського кодексу України,
статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства
"Веселе", (62320,
Харківська область, Дергачівький
район, смт. Прудянка, вул. Горького, 12 А,
п/р 888 в ПАТ КБ "Правекс-Банк", МФО
380838) на користь Приватного
підприємства "Бізон-Тех 2006", (69005, м. Запоріжжя, вул.
Новицького Якова, 11, п/р 40 в ПАТ "БМ
Банк", МФО 380913) - 73 920,00грн.
основного боргу, 22 176,00грн. штрафу, 15
523,20грн. процентів за користування
чужими грошовими коштами, 2 232,39грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 12.02.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк