ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 917/2226/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Байбурін Е.Ф.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 135
П/3-9) на рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.13 р. у
справі № 917/2226/13

за позовом ПАТ "Інформаційні
комп'ютерні системи", м. Київ

до ПАТ "АвтоКрАЗ", м. Кременчук

про стягнення 21270,19 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ПАТ "Інформаційні комп'ютерні
системи" звернувся до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою, в якій просив суд стягнути з
відповідача - ПАТ "АвтоКрАЗ" 21270,19 грн.
заборгованості та 1720,51 грн. витрат по
сплаті судового збору, з посиланням на
те, що відповідач не виконав взяті на
себе зобов'язання щодо оплати
виконаних позивачем робіт.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 року по
справі № 917/2226/13 позовні вимоги
задоволені. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" на
користь Приватного акціонерного
товариства "Інформаційні комп'ютерні
системи" - 21270,19 грн. боргу, 1720,51 грн.
витрат по сплаті судового збору, з
посиланням на те, що відповідач
неналежним чином виконав взяті на себе
зобов'язання щодо оплати
заборгованості за виконані позивачем
роботи за укладеним між сторонами
договором № 1387/11 від 16.12.2011 р.

Рішення мотивоване з посиланням на
законність та обґрунтованість
заявлених позивачем позовних вимог, з
тих підстав, що відповідач не надав
суду жодного доказу, який би
спростовував наявність заборгованості
перед позивачем, хоча мав можливість
скористатись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
тому позовні вимоги визнані
правомірними та обґрунтованими,
підлягаючими задоволенню та ін.

Відповідач, ПАТ "АвтоКрАЗ", не погодився
з рішенням суду першої інстанції,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на те, що при прийнятті
оскаржуваного рішення судом не
враховано, що акт № 1/05 від 28.05.2013 року
відповідачем не підписаний. Крім того,
вказані у зазначеному акті роботи
повинні були виконуватися лише після
попередньої оплати, що передбачено п. 2.2
договору. Оскільки попередня оплата
проведена не була, а отже і підстав для
виконання робіт у позивача не було, а
тому, на думку відповідача, у нього
відсутній і обов'язок з оплати
зазначених робіт та ін.

Просить скасувати рішення
господарського суду Полтавської
області в повному обсязі та прийняти
нове, яким відмовити ПАТ "Інформаційні
комп'ютерні системи" у задоволенні
позову про стягнення 21270,19 грн. та 1720,51
грн.

На думку відповідача, неврахування
зазначених обставин призвело до
прийняття судом неправильного рішення
та ін.

Відповідач у призначене судове
засідання не з'явився.

Враховуючи факт належного
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду апеляційної скарги, та
те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо
обов`язку господарського суду
витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, судова колегія вважає,
що судом в межах наданих ним
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

Неявка в судове засідання представника
відповідача не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, 16.12.2011 р.
між приватним акціонерним товариство
«Інформаційні комп'ютерні системи»
(виконавець) та Публічним акціонерним
товариством «АвтоКрАЗ» (замовник)
укладений договір № 1387/11.

Відповідно до п. 1.1. договору,
виконавець за завданням замовника
зобов'язався у порядку та на умовах,
встановлених даним договором, виконати
роботи з дообладнання Корпоративної
мережі підприємства замовника, а
відповідач відповідно прийняти
результати виконаних робіт та сплатити
їх вартість в повному обсязі.

Пунктом 1.4. договору, замовник
зобов'язався прийняти результати
виконаних по даному договору робіт в
порядку, встановленому даним договором
та додатками до нього й сплатити їх
вартість у повному обсязі виконавцю на
умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1. договору, загальна
вартість робіт складається з сум
рахунків наданих виконавцем та
підкріплених актами виконаних робіт не
більше ніж 100000,00 грн. у тому числі ПДВ
(20%) - 16666,67 грн.

Відповідно до п. 2.2. договору замовник
здійснює попередню оплату у розмірі 100%
загальної вартості робіт протягом 5
банківських днів з дати підписання
сторонами договірної ціни.

На підставі п. 3.1. договору, строк
виконання робіт становить 30 робочих
днів з моменту отримання виконавцем
оплати згідно з п. 2.2. договору.

Пунктом 4.3. договору сторони
передбачили, що в акті
приймання-передачі виконаних робіт
зазначається обсяг фактично виконаних
робіт та використаних матеріалів, а
також їх ціна, встановлена на підставі
договору. Акт приймання-передачі
виконаних робіт, підписаний сторонами,
є кінцевим та не потребує додаткового
підтвердження іншими документами.

На виконання умов договору позивач
виконав роботи по договору на загальну
суму 21270,19 грн. у тому числі ПДВ 3545,03 грн.,
що підтверджується актом № 1/05 прийому
виконаних будівельних робіт за травень
2012 року (форма № КБ-2в) від 28.05.2012 р. на
21270,19 грн., та довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт і про
витрати за травень 2012 року (форми № КБ-3)
від 28.05.2012 р. (14-20).

Відповідач прийняв роботи без жодних
зауважень, але свої зобов'язання з
попередньої оплати не здійснив, як
передбачено умовами договору (п. 2.2).

Позивач у позовній заяві зазначає про
те, що 18.04.2013 р. направлена відповідачу
претензія № 18 з вимогою про оплату
протягом 7 днів з дати отримання
претензії заборгованості у розмірі
21270,19 грн., яка 23.04.2013 р. отримана
відповідачем, що підтверджується
даними розміщеними на інтернет - сайті
www.ukrposhta.com пошукової системи
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошти» пошуку
поштового відправлення № 570.

Проте, відповідач на вимогу позивача не
відреагував та грошові кошти станом на
01.11.2013 р. не перерахував, зазначені
обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з позовом по
даній справі про стягнення 21270,19 грн.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення крім іншого
виходив з того, що відповідач не надав
суду жодного доказу, який би
спростовував наявність заборгованості
перед позивачем, хоча мав можливість
скористатись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
тому позовні вимоги визнані
правомірними та обґрунтованими,
підлягаючими задоволенню та ін.

Викладені вище висновки
господарського суду, на думку колегії
суддів, відповідають фактичним
обставинам спору та матеріалам справи,
їм надана правильна та належна правова
оцінка, в зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги і скасування прийнятого по
справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь -які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та положень ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог діючого законодавства.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір № 1387/11 від 16.12.2011
р. є договором підряду.

Згідно зі ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно з ст. 843 ЦК України у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

З огляду на умови договору передання
робіт підрядником та прийняття їх
замовником має оформлюватися
підписаним обома сторонами актом
приймання виконаних підрядних робіт за
формою № КБ-2в, який є документом
первинного обліку і щомісячно
складається підрядником для
визначення обсягів виконаних ним
робіт, та довідкою про вартість
виконаних підрядних робіт за формою №
КБ-3, які затверджені наказом
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України від 04.12.2009 року
№ 554.

Крім того, як вже зазначалося вище,
роботи за довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт за травень
2012 року та актом № 1/05 приймання
виконаних підрядних робіт за травень
2012 року на загальну суму 21270,19 грн.
прийняті відповідачем без будь-яких
претензій та зауважень, що
підтверджується підписом та відбитком
печатки відповідача.

Таким чином, посилання відповідача на
те, що акт № 1/05 приймання виконаних
робіт з його боку підписаний невідомою
особою безпідставне.

Доказів звернення до правоохоронних
органів, щодо встановлення факту
зловживання службовим положенням
представника відповідача, шляхом
підписання акту виконаних робіт,
підпис якого скріплений його печаткою,
відповідач не надав.

В матеріалах справи також відсутні
докази визнання довідки про вартість
виконаних будівельних робіт за травень
2012 року та акту приймання виконаних
підрядних робіт за травень 2012 року
недійсними.

Відповідач доказів виконання своїх
зобов'язань за договором, оплати за
виконані та отримані позивачем роботи
в повному обсязі ні суду першої
інстанції ні суду апеляційної
інстанції не надав, обставини, на які
посилається позивач також не
спростував.

Стосовно доводів відповідача про те, що
позивачем не було дотримано умов п. 2.2.
договору, а саме, що роботи повинні
виконуватись лише після проведення
(здійснення) замовником попередньої
оплати, вони не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки попередня
оплата не була умовою початку
виконання робіт.

Як вже зазначалося вище, ініціатором
виникнення господарських зобов'язань є
замовник робіт (відповідач), оскільки
саме ним замовлені роботи з
дообладнання корпоративної мережі
підприємства замовника. Позивач,
прийнявши зазначені зобов'язання з
визначеної роботи, вчинив конклюдентні
дії спрямовані на виконання даної
договірної домовленості та виконав
роботи передбачені укладеним
договором, які відповідач повинен
оплатити, тим самим виконавши взяті на
себе зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 538 Цивільного
кодексу України виконання свого
обов'язку однією із сторін, яке
обумовлене виконанням другою стороною
свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання.

Водночас, частиною 2 цієї статті
визначено, що при зустрічному
виконанні зобов'язання сторони повинні
виконувати свої обов'язки одночасно,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства, не
випливає із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту. Сторона, яка
наперед знає, що вона не зможе виконати
свого обов'язку, повинна своєчасно
повідомити про це другу сторону. Якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок (ч. 4 ст. 538
Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно положень ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Тобто, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він або взагалі не
приступив до виконання зобов'язання,
або якщо він не виконав зобов'язання в
межах встановленого в договорі чи
законі строку.

Виходячи з положень вищенаведених норм
права та наявних в матеріалах справи
акту виконаних робіт та довідкою про
вартість виконаних підрядних робіт,
колегія суддів вважає, що дані доказами
свідчать про виконання позивачем
підрядних робіт та про передання їх
відповідачеві.

Отже, суд першої інстанції правомірно
вважав заперечення відповідача з
приводу того, що за відсутності
попередньої оплати позивач не повинен
був виконувати роботи, а відповідач
їх оплачувати, необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
квітня 2013 року позивачем направлена
відповідачу претензія № 18 з вимогою
сплатити протягом 7 (семи) днів з дати
отримання претензії заборгованості у
розмірі 21270,19 грн. Претензія залишена
відповідачем без задоволення.

Суд першої інстанції обґрунтовано
визнав, що строк виконання
відповідачем взятих на себе грошових
зобов'язань за договором настав. Отже,
після підписання та скріплення
печаткою актів виконаних позивачем
робіт відповідач визнав факт наявності
в нього зобов'язання з оплати виконаних
робіт.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновками
господарського суду про задоволення
позову та стягнення з відповідача на
користь позивача 21270,19 грн.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення з огляду на
задоволення позову та з посиланням на
ст. ст. 44, 49 ГПК України зазначив про
розподіл судових витрат, та стягнув з
відповідача на користь позивача 1720,51
грн. судового збору.

З урахуванням викладеного, суд визнає
доводи відповідача позбавленими
фактичного та правового обґрунтування,
а так само такими, що не відповідають,
як матеріалам справи, так і нормам
чинного законодавства, у зв'язку з
ненаданням всупереч вимогам ст. 33 ГПК
України доказів в підтвердження
обставин, на існуванні яких наполягає
відповідач.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.12.13 р. по справі № 917/2226/13
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та чинного
законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам законодавства та
фактичним обставинам справи, а мотиви
заявника скарги, з яких вони
оспорюються не можуть бути підставою
для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.13 р. по
справі № 917/2226/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 19.02.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.