м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрожиття»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро»
про стягнення 4 359 017, 65 грн.
Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)
від позивача: Лящовський В.Р.
від відповідача: Кучерявий В.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрожиття»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лотуре-Агро» про стягнення
заборгованості за договором
купівлі-продажу № 1 від 15.03.2012 р. у
розмірі 3 409 828, 50 грн., а також 402 485, 28
грн. - пені, 6 819, 21 грн. - інфляційних
втрат та 542 884, 21 грн. - 20 % за
користування чужими грошовими коштами.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за вищевказаним
договором в частині оплати товару.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.08.2013 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 18.09.2013
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У процесі провадження у справі позивач
подав заяву про збільшення позовних
вимог, у якій просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро»
заборгованість у розмірі 3 409 828, 50
грн., а також 497 305, 51 грн. - пені, 6 819, 66
грн. - інфляційних втрат та 680 675, 24 грн. -
20 % за користування чужими грошовими
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.
Відповідно до п.п. 3.10., 3.11. постанови
Пленуму вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
передбачені частиною четвертою статті
22 Господарського процесуального
кодексу України права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
Тож, приймаючи що уваги, що заява
позивача не суперечить вимогам ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, суд прийняв її до розгляду та
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.10.2013 р. призначено
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 21.10.2013 р. визначено
склад суду для подальшого розгляду
(головуюча), Стасюк С.В. та Гулевець О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.10.2013 р. колегією суддів у
складі: Пригунова А.Б. (головуюча),
Стасюк С.В. та Гулевець О.В. справу №
та призначено до розгляду у судовому
засіданні на 11.11.2013 р.
Склад суду у даній справі змінювався на
підставі розпорядження керівництва
Господарського суду міста Києва.
У процесі розгляду справи відповідач
подав відзив на позовну заяву, у якому
проти позову заперечив, мотивуючи свої
заперечення тим, що не у всіх
видаткових накладних, на які
посилається Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрожиття» в
обґрунтування заявлених вимог, наявні
посилання на договір купівлі-продажу №
1 від 15.03.2012 р. та стверджує про
здійснення поставки Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Лотуре-Агро» поза межами
вищевказаного договору, в той час як
заборгованість саме за спірним
договором у відповідача відсутня.
Також відповідач подав заперечення на
позов з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, у яких
відзначає про відсутність у Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лотуре-Агро» заборгованості перед
позивачем та, відповідно, правових
підстав нарахування пені, а також
стверджує про безпідставність
нарахування процентів за користування
чужими грошовими коштами з огляду на
правомірність зупинення виконання
відповідачем зобов'язань щодо
здійснення передоплати.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 03.02.2014 р. справу №
суддів у складі: Пригунова А.Б.
(головуюча), Любченко М.О. та Гулевець
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
позовні вимоги з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог.
Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 03.02.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрожиття» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро»
укладено договір купівлі-продажу на
умовах відстрочення платежу № 1, за
умовами якого позивач зобов'язався
передати, а відповідач - прийняти у
власність та оплатити засоби захисту
рослин, асортимент, кількість та ціна
яких визначається в додатках до
договору та/або накладних, виписаних в
період дії даного договору, які є його
невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.3. договору товар
передається відповідачу за
видатковими накладними. Датою
здійснення поставки вважається дата
підписання додатка до договору та/або
видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.3. договору оплата
товару здійснюється шляхом
попередньої оплати 30 % до 16.04.2012 р. та 70 % -
до 15.11.2012 р.

Згідно з п. 5.2. договору у випадку
порушення відповідачем умов оплати,
позивач має право нарахувати, а позивач
зобов'язаний сплатити позивачу пеню у
розмірі 0, 5 % від суми заборгованості за
кожен день прострочення виконання
грошового зобов'язання, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного банку України. Також
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу проценти за користування
чужими грошовими коштами у розмірі 20 %
річних від суми боргу.

Договір, відповідно до п. 11.2., набуває
чинності з дня його підписання
уповноваженими представниками обох
сторін і скріплення його печатками та
діє до повного виконання зобов'язань.

Відповідно до додатку № 1 до договору
купівлі-продажу № 1 від 15.03.2012 р.
загальна ціна товару по договору
становить 4 809 828, 50 грн.; передоплата
за договором становить 1 500 000, 00 грн.;
дата поставки товару - до 10.07.2012 р.

Відповідно до додатку № 2 до договору
купівлі-продажу № 1 від 15.03.2012 р.
залишкова сума ціни договору становить
3 309 828, 50 грн. та має бути сплачена до
15.11.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 4 522
079, 50 грн., що підтверджується
видатковими накладним № Х-0000001 від
20.04.2012 р., № Х-0000002 від 20.04.2012 р., № Х-0000003
від 20.04.2012 р., № Х-0000004 від 25.04.2012 р., №
Х-0000005 від 25.04.2012 р,, № Х-0000006 від 25.04.2012 р.,
№ Х-0000007 від 25.04.2012 р., № Х-0000008 від 03.05.2012
р., № Х-0000009 від 04.05.2012 р., № Х-0000010 від
18.05.2012 р., № Х-0000011 від 31.05.2012 р., № Х-0000012
від 05.07.2012 р. копії яких долучені до
матеріалів справи.

Також матеріали справи свідчать, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро»
перераховано на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрожиття» грошові кошти у розмірі 1
400 000, 00 грн. за договором від 15.03.2012 р.,
що підтверджується наявними у справі
виписками з банківського рахунку
позивача.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що відповідач неналежним
чином виконав умови договору
купівлі-продажу № 1 від 15.03.2012 р. в
частині оплати вартості товару, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 3 409 828, 50
грн., яку позивач просить стягнути в
судовому поряду.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу
України якщо договором встановлений
обов'язок покупця частково або
повністю оплатити товар до його
передання продавцем (попередня оплата),
покупець повинен здійснити оплату в
строк, встановлений договором
купівлі-продажу. На суму попередньої
оплати нараховуються проценти
відповідно до статті 536 цього Кодексу
від дня, коли товар мав бути переданий,
до дня фактичного передання товару
покупцеві або повернення йому суми
попередньої оплати. Договором може
бути встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Статтею 694 Цивільного кодексу України
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу. Якщо покупець прострочив
оплату товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати.

У відповідності до ст. 536 Цивільного
кодексу України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» документами, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
є первинні документи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили та доказовості, у
відповідності до вимог ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» мають
бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні містити такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми), дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В той же час, серед наданих позивачем
документів міститься видаткова
накладна № Х-0000011 від 31.05.2012 р., яка не
відповідає вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» щодо оформлення
первинних документів, оскільки не
містить відомостей про одержання
товару Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро», тобто
не підтверджує здійснення
господарської операції з поставки
товару відповідачу.

При цьому, представник відповідача,
присутній у судовому засіданні 03.02.2014
р., в усному порядку заперечив факт
відвантаження товару на накладною №
Х-0000011 від 31.05.2012 р.

Тож, виходячи з вищенаведеного, суд
дійшов висновку що наявними у справі
копіями первинних документів,
оформленими у відповідності до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», підтверджується поставка
відповідачем товару на загальну суму 4
522 079, 50 грн.

Стосовно тверджень відповідача про
відсутність у певних накладних
посилань на договір купівлі-продажу № 1
від 15.03.2012 р., як на підставу здійснення
поставки товару, у зв'язку з чим, на
думку відповідача, такі накладні не
підтверджують поставку товару за даним
договором, суд відзначає, що норми ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» не містять вимог щодо
обов'язковості зазначення в реквізитах
відповідної накладної підстав
здійснення поставки, зокрема,
зазначення договору, за яким така
поставка здійснюється, а відтак -
відсутність у накладній посилань на
певний договір не вказує на іншу
підставу здійснення поставки товару.

Між тим, оплата товару Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Лотуре-Агро» підтверджується на
загальну суму 1 400 000, 00 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оскільки наявними у справі документами
підтверджується поставка позивачем
товару за договором купівлі-продажу № 1
від 15.03.2012 р. на загальну суму 4 522 079, 50
грн. та оплата відповідачем товару на
суму 1 400 000, 00 грн., суд дійшов висновку
про обґрунтованість вимог позивача в
частині стягнення заборгованості у
розмірі 3 122 079, 50 грн.

Між тим, суд визнає необґрунтованими
вимоги позивач в частині стягнення
заборгованості у розмірі 287 749, 00 грн.,
оскільки поставка товару на зазначену
суму документально не підтверджується,
а відтак - суд відмовляє у задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрожиття» в цій
частині.

Крім того, позивач просить стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро» 497 305, 51
грн. - пені, 6 819, 66 грн. - інфляційних
втрат та 680 675, 24 грн. - 20 % за
користування чужими грошовими коштами.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Крім того, відповідно до положень
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», який регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань, розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Умовами договору визначено обов'язок
відповідача здійснити передоплату у
розмірі 1 500 000, 00 грн. - до 16.04.2012 р. та 3
309 828, 50 грн. - до 15.11.2012 р., в той час як з
наявних у матеріалах справі документів
вбачається, що 10.05.2012 р. відповідачем
перераховано на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрожиття» 1 000 000, 00 грн., 14.12.2012 р. - 100
000, 00 грн. та 17.12.2012 р. - 300 000, 00 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
відповідачем прострочено виконання
своїх грошових зобов'язань, суд вважає
вимоги позивача про стягнення пені
обґрунтованими.

Як вбачається з розрахунку Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрожиття», останнє нараховує пеню за
період з 17.04.2012 р. до 29.07.2013 р., в той час
як за приписами ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Тож, здійснивши розрахунок пені за
прострочення грошового зобов'язання
щодо внесення попередньої оплати за
період з 17.04.2012 р. (дата виникнення
прострочення) до 17.10.2012 р. (граничний
термін нарахування пені відповідно до
ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України) з урахуванням часткових
проплат, а також щодо сплати решти
вартості товару за період з 16.11.2012 р.
(дата виникнення прострочення) до 16.05.2013
р. (граничний термін нарахування пені
відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України) судом встановлено, що
загальний розмір пені за вказані
періоди становить 225 417, 41 грн.

Що ж до вимог позивача про стягнення
процентів за користування чужими
грошовими коштами, суд відзначає, що за
змістом ст. 536 Цивільного кодексу
України користування чужими грошовими
коштами є не лише зобов'язання,
основним предметом яких є надання
грошових коштів у тимчасове
використання (позика, кредит,
банківський вклад тощо), але і випадки
прострочення сплати грошей за
будь-якими оплатними зобов'язаннями.

За таких обставин, зважаючи що
відповідачем допущено прострочення
виконання зобов'язання з оплати товару,
поставленого Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрожиття», суд
вважає обґрунтованим нарахування
процентів за користування Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Лотуре-Агро» грошовими коштами
позивача за ставкою, визначеною
умовами договору купівлі-продажу № 1
від 15.03.2012 р., що становить 20 % річних від
суми боргу.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий господарський суд України, що
викладено у постанові від 25.09.2012 р. у
справі № 32/5005/3471/2012.

Згідно розрахунку суду, зробленого
виходячи з положень укладеного між
сторонами договору купівлі-продажу № 1
від 15.03.2012 р. та враховуючи, що сума
боргу становить 3 122 079, 50 грн., розмір
процентів за користування Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Лотуре-Агро» грошовими коштами
позивача становить 501 831, 89 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог про
стягнення інфляційних втрат за час
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, суд відзначає,
що відповідально до ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто, у разі невиконання боржником
грошового зобов'язання, до нього може
застосовуватись відповідальність,
встановлена законом, зокрема
нарахування інфляційних втрат за час
такого прострочення, а відтак - вимоги
позивача в цій частині визнаються
судом обґрунтованими.

При цьому, згідно розрахунку суду
розмір інфляційних втрат за визначений
позивачем період з 18.12.2012 р. до 29.07.2013 р.
становить 3 013, 01 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
враховуючи наявні у справі докази та
встановлені судом обставини, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову, а саме: 3 122 079, 50
грн. - основного боргу, 225 417, 41 грн. -
пені, 501 831, 89 грн. - процентів за
користування чужими грошовими коштами
та 3 013, 01 грн. - інфляційних втрат.

В іншій частині суд відмовляє у
задоволенні позову у зв'язку з
необґрунтованістю заявлених позовних
вимог.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються обидві сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрожиття»
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лотуре-Агро» (03022, м. Київ, пров. Василя
Жуковського, 13/16, ), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрожиття» (08626, Київська обл.,
Васильківський район, с. Здорівка, вул.
Озерна, 36, Код )
заборгованість у розмірі 3 122 079, 50 (три
мільйони сто двадцять дві тисячі
сімдесят дев'ять грн. 50 коп.) грн., 225 417,
41 (двісті двадцять п'ять тисяч
чотириста сімнадцять грн. 41 коп.) грн. -
пені, 501 831, 89 (п'ятсот одна тисяча
вісімсот тридцять одна грн. 89 коп.) грн. -
процентів за користування чужими
грошовими коштами, 3 013, 01 (три тисячі
тринадцять грн. 01 коп.) грн. -
інфляційних втрат та 57 701, 76 (п'ятдесят
сім тисяч сімсот одна грн. 76 коп.) грн. -
судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні
позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення
складено 08.02.2014 р.

Судді:
Пригунова А.Б. (головуюча)

Гулевець О.В.

Любченко М.О.