КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р. Справа№ 910/19685/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Зеленіна В.О.

Руденко М.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Шевцова Т.М. - дов. № 142
від 06.12.2013р.

від відповідача: Забудський В.О. - дов.
б/н від 04.11.2013р.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укртранснафта» в особі філії
«Південні магістральні нафтопроводи»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 05.11.2013р. (повний текст
підписано 07.11.2013р.)

у справі № 910/19685/13 (суддя Кирилюк
Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта» в особі

філії «Південні
магістральні нафтопроводи»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бікор»

про стягнення 195 724, 41 грн.

В судовому засіданні 06.02.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013р. Публічне акціонерне
товариство «Укртранснафта» в особі
філії «Південні магістральні
нафтопроводи» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бікор» про
відшкодування збитків, а саме
стягнення 195 724, 41 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначав, що за
результатами ревізії його
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.07.2010р. по 01.04.2013р., проведеної
Державною фінансовою інспекцією
України, виявлено порушення щодо
незаконних видатків, які виникли
внаслідок завищення Товариством з
обмеженою відповідальністю «Бікор»
вартості робіт згідно договору № 18-05/09
від 18.05.2009р., укладеного між позивачем
та відповідачем, а тому просив
стягнути з відповідача збитки у
вигляді надмірно сплачених грошових
коштів у розмірі 195 724, 21 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.11.2013р. у справі
№ 910/19685/13 у позові відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи, оскільки, на
думку апелянта, судом першої інстанції
не з'ясовано обставини справи, які
мають істотне значення для правильного
та повного розгляду справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укртранснафта» в особі філії
«Південні магістральні нафтопроводи»
передано на розгляд судді Скрипці І.М.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013р. для
розгляду справи № 910/19685/13 сформовано
колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 06.02.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу
представник відповідача заперечував
проти доводів позивача, викладених в
апеляційній скарзі, просив її
відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014р.
виправлено допущену описку у вступній,
описовій та резолютивній частинах
ухвали Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013р. по
справі № 910/19685/13 шляхом внесення
відповідних змін, а саме: замість
«Публічне акціонерне товариство
«Укрнафта» в особі філії «Південні
магістральні нафтопроводи» слід
читати «Публічне акціонерне
товариство «Укртранснафта» в особі
філії «Південні магістральні
нафтопроводи». Решту тексту ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013р. по
справі № 910/19685/13 залишено без змін.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
06.02.2014р. вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове про задоволення позову в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
06.02.2014р. заперечував проти доводів
позивача, викладених в апеляційній
скарзі, просив її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
18.05.2009р. між Відкритим акціонерним
товариством «Укртранснафта», яке в
подальшому було перейменоване в
Публічне акціонерне товариство
«Укртранснафта», в особі директора
філії «Південні магістральні
нафтопроводи» (позивач, замовник за
договором) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бікор» (відповідач,
генпідрядник за договором) укладено
договір № 18-05/09, відповідно до п. 3 .1.
якого замовник доручає, а генпідрядник
зобов'язується на власний ризик
власними і залученими силами і
засобами виконати відповідно до умов
цього договору будівельно-монтажні
роботи (в подальшому роботи) з
капітального ремонту об'єкту згідно з
визначеними об'ємами розробленого
проекту, технічного завдання на
корегування робочого проекту та
затвердженою договірною ціною. Склад
та обсяги робіт, що доручаються до
виконання генпідряднику визначені
замовником у кошторисах на виконання
робіт, що доручаються генпідряднику
(додаток № 4). Склад та обсяги робіт
можуть бути переглянуті в процесі
виконання робіт у разі внесення змін до
проектної документації з урахуванням
умов, викладених в договорі.

Об'єктом є - капітальний ремонт
резервуара РВСП - 20 000 № 1 НПС
«Снігурівка» філії «Південні
магістральні нафтопроводи», що
знаходиться за адресою: НПС
«Снігурівка», с. Кобзарці,
Снігурівського району Миколаївської
області.

Згідно п. 3.2. договору замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані генпідрядником роботи у
відповідності з умовами договору.

Пунктом 4.2. договору (в редакції
додаткової угоди № 1 від 09.09.2009р.)
сторони погодили, що договірна ціна
доручених робіт є твердою по
визначених об'ємах і складає 11 562 522, 00
грн. з урахуванням ПДВ і може бути
змінена керуючись п. 3.3.3.2.ДБН Д.1.1-1-2000 за
згодою сторін. Договірна ціна
визначена з врахуванням вартості
матеріалів поставки генпідрядника,
додаткових робіт згідно дефектного
акта № 1 та без урахування матеріалів
поставки замовника. Вартість робіт у
актах виконаних робіт та довідці КБ-3
вказується без врахування вартості
матеріалів поставки замовника. У
відомості ресурсів, яка є обов'язковим
документом, прикладеним до актів, всі
матеріали поставки замовника
включаються з «нульовою ціною».
Залишок невикористаних матеріалів
постачання замовника генпідрядник
повертає замовнику після здачі
об'єктів протягом 5 днів у
встановленому порядку. Звіти про
використання даних матеріалів
надаються щомісячно в момент
підписання ф. № КБ-3.

Відповідно до п. п. 5.1. - 5.3. договору
замовник перераховує генпідряднику
аванс в розмірі погодженому сторонами
в сумі 4 068 756, 60 грн. з урахуванням ПДВ
протягом 20-ти календарних днів від дати
укладення договору. Повернення
авансового платежу проводиться
щомісячно в розмірі 30% від виконаних
робіт. Проміжні платежі здійснюються
щомісячно на підставі підписаних актів
здачі-приймання виконаних робіт та
довідки КБ-3 за вирахуванням сплаченого
авансового платежу в термін 20
календарних днів. Остаточний
розрахунок проводиться після
підписання останнього акту виконаних
робіт та довідки про вартість
виконаних робіт (форма КБ-3) на підставі
акту звірки, складеного і підписаного
обома сторонами з урахуванням всіх сум,
що належать до відшкодування сторонам.

Роботи за цим договором вважатимуться
завершеними в повному обсязі та
переданими замовнику у експлуатацію
після підписання замовником
остаточної довідки про вартість
виконаних підрядних робіт та витрат
(форма КБ-3) (п. 12.1. договору).

Договір, згідно п. 14.1., набирає чинності
з дати його підписання обома сторонами.

Термін дії договору закінчується -
21.12.2009р. (п. 14.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору № 18-05/09 від
18.05.2009р. відповідачем виконано, а
позивачем прийнято роботи на суму 1 732
676, 42 грн., що підтверджується актами
приймання виконаних будівельних робіт
(форми КБ-2в):

№ 1 за червень 2011р. на суму 28 721, 69 грн.;

№ 5 за червень 2011р. на суму 19 373, 18 грн.;

№ 08/1 за серпень 2011р. на суму 30 485, 14 грн.;

№ 08/3 за серпень 2011р. на суму 119 731, 08 грн.;

№ 09/9 за вересень 2011р. на суму 110 473, 86
грн.;

№ 11/1 за листопад 2011р. на суму 209 778, 47
грн.;

№ 08/2 за серпень 2012р. на суму 12 109, 88 грн.;

№ 09/2 за вересень 2012р. на суму 11 017, 84
грн.;

№ 09/3 за вересень 2012р. на суму 118 573, 82
грн.;

№ 10/01 за жовтень 2012р. на суму 678 135, 85
грн.;

№ 11/4 за листопад 2012р. на суму 394 275, 61
грн., які підписані уповноваженими
особами та скріплені печатками сторін
договору без будь-яких зауважень і
претензій з боку замовника (належним
чином завірені копії наявні в
матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши умови договору,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що відповідачем було
належним чином виконано взяті на себе
зобов'язання за договором № 18-05/09 від
18.05.2009р. щодо виконання робіт.

Про належне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
свідчить також відсутність з боку
позивача претензій та повідомлень про
порушення відповідачем умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що
виконані відповідачем роботи були
повністю оплачені позивачем.

Державною фінансовою інспекцією
України (надалі - ДФІ України) було
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Публічного акціонерного товариства
«Укртранснафта» за період з 01.07.2010р. по
01.04.2013р., в ході якої встановлено ряд
порушень та недоліків, та за
результатами якої складено акт № 05-21/170
від 18.07.2013р.

Як вбачається з витягу з акту № 05-21/170
від 18.07.2013р. вибірковою ревізією
правильності розрахунків по актах
приймання виконаних будівельних робіт
форми № КБ-2в на загальну суму 1 435 912, 70
грн. (з ПДВ) встановлено, що в порушення
вимог Державних будівельних норм
«Правил визначення вартості
будівництва» (ДБН Д.1.1-1-2000),
затверджених Наказом Держбуду України
від 27.08.2000р. № 174 (зі змінами та
доповненнями) та п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
внаслідок безпідставного завищення
вартості робіт на загальну суму 195 724, 41
грн. (з ПДВ), Філією «ПМН» понесено зайві
витрати, що призвело до зайвої оплати
підрядній організації грошових коштів
на відповідну суму.

Обсяги робіт згідно актів приймання
виконаних будівельних робіт ф. № КБ-2в,
за якими встановлено завищення
вартості прийняті філією «ПМН» та
оплачені в повному обсязі.

Завищення вартості виконаних робіт
виникло в результаті:

- порушення вимог п. п. 1.4.1, 2.8.13, 3.2.3.3 ДБН
Д.1.1-1-2000, за рахунок безпідставного
включення до вартості виконаних робіт,
витрат на утримання служби замовника (в
тому числі витрати на технічний
нагляд), які не є витратами підрядної
організації.

- порушення вимог п. п. 1.2.2, 1.4.1, 1.4.2, 1.4.5,
1.4.7, п. п. 3.2.1, 3.3.9 ДБН Д.1.1-1-2000 за рахунок
невірного застосування коефіцієнтів
для врахування впливу умов виконання
будівельних та монтажних робіт.

Відповідно до акту ДФІ України
порушення щодо завищення вартості
виконаних ремонтно-будівельних робіт
виникло по наступним актам ф. № КБ-2в: №
10/01 за жовтень 2012р. на суму 678 135, 85 грн., №
09/2 за вересень 2012р. на суму 11 017, 84 грн.,
№ 09/3 за вересень 2012р. на суму 118 573, 82
грн., № 08/2 за серпень 2012р. на суму 12 109, 88
грн., № 11/4 за листопад 2012р. на суму 394 275,
61 грн., № 1 за червень 2011р. на суму 28 721, 69
грн., № 5 за червень 2011р. на суму 19 373, 18
грн., № 08/1 за серпень 2011р. на суму 30 485, 14
грн., № 08/3 за серпень 2011р. на суму 119 731, 08
грн., № 09/9 за вересень 2011р. на суму 110 473,
86 грн., № 11/1 за листопад 2011р. на суму 209
778, 47 грн.

З метою повного усунення виявлених під
час ревізії порушень та попередження
їх виникнення в подальшому, Державною
фінансовою інспекцією України було
надіслано позивачу вимогу № 05-14/1304 від
05.09.2013р. про усунення порушень,
відповідно до якої пред'явлені,
зокрема, наступні вимоги: відобразити в
обліку дебіторську заборгованість за
невиконані ремонтно-будівельні роботи
(різницю у вартості виконаних робіт) та
стягнути з підрядних організацій,
зокрема з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бікор», грошові
кошти в розмірі 195 724, 41 грн. У випадку
неможливості стягнути кошти із
контрагентів у порядку, встановленому
чинним законодавством, стягнути з осіб,
винних у прийнятті завищених обсягів і
вартості робіт та проведенні зайвих
виплат, шкоду в сумі 697, 6 тис. гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з приписами статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що в
даному випадку правовідносини сторін
виникли на підставі договору № 18-05/09
від 18.05.2009р, який своєю правовою
природою є договором підряду.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Частинами 1, 2 ст. 854 Цивільного кодексу
України унормовано, якщо договором
підряду не передбачена попередня
оплата виконаної роботи або окремих її
етапів, замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково. Підрядник має
право вимагати виплати йому авансу
лише у випадку та в розмірі,
встановлених договором.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

В силу ст. 632 Цивільного кодексу України
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Статтею ст. 629 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 204 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом бо якщо
він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи приписи вищенаведених норм
та виходячи з встановлених обставин
справи стосовно виконання підрядних
робіт відповідачем та їх прийняття
позивачем шляхом оформлення
відповідних актів за формою КБ-2в, які
підписані уповноваженими особами та
скріплені печатками сторін без
будь-яких зауважень і претензій з боку
замовника, а також оплати останнім у
повному обсязі вартості фактично
виконаних робіт, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про прийняття та
погодження позивачем як обсягів, так і
вартості виконаних відповідачем робіт
за договором.

При цьому, з матеріалів справи не
вбачається, що укладений між сторонами
договір № 18-05/09 від 18.05.2009р., в частині
визначення ціни було визнано в
установленому порядку недійснимим
повністю або частково з підстав її
завищення, чи до нього були внесені
відповідні зміни.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що встановлені
Державною фінансовою інспекцією
України порушення вимог п. п. 1.4.1, 2.8.13,
3.2.3.3 ДБН Д.1.1-1-2000 за рахунок
безпідставного включення до вартості
виконаних робіт, витрат на утримання
служби замовника (в тому числі витрати
на технічний нагляд), які не є витратами
підрядної організації, є
безпідставними, оскільки витрати на
утримання служби замовника
(здійснення технічного нагляду) було
включено до актів прийняття виконаних
будівельних робіт форми КБ-2в у повній
відповідності з затвердженим
сторонами зведеним кошторисом, при
цьому такі витрати були понесені
відповідачем за погодженням з
позивачем, що підтверджується
протоколом № 1 від 31.05.2011р. спільної
виробничої наради по продовженню
робіт з капітального ремонту РВСп - 20 000
№ 1 НПС «Снігурівка», листом позивача №
07-662 від 30.05.2011р., належним чином
завірені копії яких наявні в
матеріалах справи (а. с. 39-41, т. 2).

Щодо встановленого Державною
фінансовою інспекцією України
порушення вимог п. п. 1.2.2, 1.4.1, 1.4.2, 1.4.5, 1.4.7,
п. п. 3.2.1, 3.3.9 ДБН Д.1.1-1-2000 за рахунок
невірного застосування коефіцієнтів
для врахування впливу умов виконання
будівельних та монтажних робіт,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

У витягу з акту ревізії № 05-21/170 від
18.07.2013р. зазначено, що проектом
організації будівництва робочого
проекту (3204.01.ОРП.002-ПОБ) по об'єкту
«Капітальний ремонт РВС - 20 000 СП № 1 НПС
«Снігурівка» згідно з вимогами ДБН
Д.1.1-2-99 (додаток Г) зазначені
коефіцієнти повинні складати: К= 1, 1 на
будівельні роботи і К=1, 15 на монтажні
роботи відповідно.

На підставі договору № 324/К1 від 04.06.2009р.
на створення проектної документації,
укладеного між відповідачем та ВАТ
«Інститут транспорту нафти»,
проектно-кошторисна документація була
відкоригована.

Як вбачається з Пояснювальної записки
тому «Об'єктні та локальні кошториси»
(3204/К1.01.ОРП.002-КД), інв. № 46325 Робочого
проекту «Капітальний ремонт РВСП - 20 000
№ 1 НПС «Снігурівка». Коригування
робочого проекту при заміні понтона»
(а. с. 36, т. 2), враховуючи умови діючого
підприємства та згідно з вимогами ДБН
Д.1.1-2-99 (додаток Г) на будівельні та
монтажні роботи застосований К=1,25.

В Локальному кошторисі № 2-1-2 на
металоконструкції резервуарів (КМ)
Капітальний ремонт РВСП 20 000 № 1 тому 2
«Об'єктні та локальні кошториси»
(3204.01.ОРП.002-КД), інв. № 46325 Робочого
проекту «Капітальний ремонт РВСп - 20 000
№ 1 НПС «Снігурівка». Коригування
робочого проекту при заміні понтона»
(а. с. 37, том 2) також вказано, що
коефіцієнт для урахування впливу умов
виконання будівельних робіт = 1,25;
коефіцієнт для виконання монтажних
робіт = 1, 25.

Крім того, листом вих. № 01-8/1230 від
04.11.2013р. (належним чином завірена копія
наявна в матеріалах справи (а. с. 57, том 2)
ПАТ «Інститут транспорту нафти»
повідомило, що оскільки роботи
виконуються в основному всередині
закритої ємності, а також всередині
каре резервуару на території діючого
підприємства з наявністю пилу, диму,
шкідливих газів та інших шкідливих
речовим, Інститутом було використано
К=1,25 до монтажних та будівельних робіт
згідно п. 3.2. Додатку Г ДБН Д.1.1-2-99.

Таким чином, твердження апелянта
(позивача) про безпідставне включення
відповідачем до вартості виконаних
робіт витрат на утримання служби
замовника (в тому числі витрат на
технічний нагляд), а також безпідставне
застосування коефіцієнту 1,25 для
урахування впливу умов виконання
будівельних та монтажних робіт, що
встановлено Державною фінансовою
інспекцією України та відображено в
акті ревізії № 05-21/170 від 18.07.2013р.,
спростовуються матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
вказаний акт не є належним і допустимим
доказом порушення відповідачем
договірних зобов'язань і завдання
позивачеві збитків шляхом завищення
вартості будівельних робіт, оскільки
встановлені Державною фінансовою
інспекцією України факти підлягають
доказування стороною та оцінці судом
на загальних підставах за правилами,
встановленими чинним Господарським
процесуальним кодексом України.

Водночас, виявлені за результатами
ревізії фінансово-господарської
діяльності Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта» порушення
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності відповідних
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Щодо посилань позивача (апелянта) про
те, що понесені ним витрати у розмірі 195
724, 41 грн., виявлені під час ревізії ДФІ
України, за своєю правовою природою є
збитками, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно ч. 2 ст. 217 цього кодексу у сфері
господарювання застосовуються,
зокрема, такі види господарських
санкцій як відшкодування збитків.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(ч. 1 ст. 218 ГК України).

За правилами ст. 611 Цивільного кодексу
України відшкодування збитків є
встановленим договором або законом
правовим наслідком, що настає у разі
порушення зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування. У
відповідності до частини 2 цієї ж
статті збитками є втрати, яких особа
зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки; доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України збитками
визначає витрати, зроблені управненою
стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також неодержані нею доходи,
які управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною (стаття 224 ГК України).

До складу збитків, згідно статті 225
Господарського кодексу України, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське правопорушення
включаються, зокрема, вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства, додаткові витрати,
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язань другою
стороною.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави вважати, що ними регулюються
правовідносини сторін, що носять
зобов'язальний характер, в тому числі
щодо стягнення збитків, відшкодування
яких передбачено умовами договору або
вимогами закону як наслідок порушення
господарського зобов'язання, тобто
таких збитків, відшкодування яких, за
наявності вини сторони у порушенні
господарського зобов'язання, носить
обов'язковий для цієї сторони характер,
а наявність збитків і їх розмір
перебувають у причинно-наслідковому
зв'язку з порушенням.

При цьому, місцевий господарський суд
вірно зазначив, що для застосування
такого виду господарської санкції
(правового наслідку порушення
зобов'язання), як стягнення збитків,
необхідна наявність всіх елементів
складу цивільного (господарського)
правопорушення: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою і
збитками, вини. При відсутності хоча б
одного з цих елементів
господарсько-правова відповідальність
не настає.

Аналізуючи вищенаведені положення
законодавства та обставини справи,
колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
недоведеність належними доказами
існування жодного з наведених вище
елементів.

Посилання апелянта (позивача), як на
підставу скасування рішення, на
відмову суду в задоволенні клопотання
про залучення третьої особи на стороні
позивача - Державної фінансової
інспекції України, не заслуговують на
увагу, оскільки позивачем не було
обґрунтовано, яким чином рішення з
даного спору може вплинути на права та
обов'язки Державної фінансової
інспекції України, яка проводила
ревізію фінансово-господарської
діяльності Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта».

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 05.11.2013р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укртранснафта» в особі філії
«Південні магістральні нафтопроводи»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 05.11.2013р. у справі № 910/19685/13
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 05.11.2013р. у справі № 910/19685/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/19685/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
11.02.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
В.О. Зеленін

М.А. Руденко