ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.14р. Справа № 904/9195/13

За позовом Публічного акціонерного
товариства "ПАНТЕЛЕЙМОНІВСЬКИЙ
ВОГНЕТРИВКИЙ ЗАВОД", смт
Пантелеймонівка, Донецька обл.

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ
ПІДПРИЄМСТВО "УКРГІПРОМЕХ",
м.Дніпропетровськ

про стягнення 395 656 грн. боргу за
договором підряду

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

від позивача - Матвіенко С. Р. за
довіреністю № 13 від 29.01.2014 р.,
Чеботарьов В.Л., за довіреністю № 02 від
14.01.2014 р..

від відповідача - не з'явився (про час і
місце засідання суду сповіщений
належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з
Відповідача 395 656,00 грн., з яких 328 380,00
грн. - вартість обладнання та 67 276 грн. -
штраф, мотивуючи неповерненням
Відповідачем коштів за неналежно
виготовлене обладнання.

В порядку забезпечення позову Позивач
просив накласти арешт на майно та на
кошти, які обліковуються на рахунках у
банківських або в інших
кредитно-фінансових установах, що
належать Відповідачеві в межах
заявленої до стягнення суми, з
урахуванням судових витрат у справі.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позов, документи
витребувані судом чи докази погашення
зазначеної заборгованості
господарському суду на час розгляду
справи не надав.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка в судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України,
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника Позивача,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.07.12р. сторонами укладено договір № 529
(далі Договір), за п. 1.1 якого Замовник
(Позивач) доручив, а Виконавець
(Відповідач) зобов'язався виконати
роби виготовлення і поставки
обладнання, якість та комплектність
якого, відповідно до п. 2.1 Договору,
повинна відповідати затвердженому ТЗ
(додаток № 1) та діючим ДСТУ, ГОСТ, ТУ та
підтверджуватися відповідними
паспортами Виконавця.

Згідно з п. 5.1 Договору загальна
вартість Договору становить 336 380 грн. (з
ПДВ), яка складається з: а) вартості
обладнання - 328 380 грн. (з ПДВ); б) вартості
шеф-монтажних робіт,
пусконалагоджувальних робіт та
навчання обслуговуючого персоналу - 8
000,00 грн. (з ПДВ).

На виконання умов Договору,
Відповідачем, за товарно-транспортними
накладними №6919 від 02.10.2012р., №1 від
02.10.2012р., №1 від 02.10.2012р., № 2 від 08.10.2012р.,
№3 від 22.10.2012р., №4 від 23.10.2012р.,
№5443 від 04.12.2012р., Позивачеві
поставлено обладнання.
Пусконалагоджувальні роботи і
навчання персоналу проведено 21.01.13р., що
підтверджується Актом від 21.01.13р.

05.02.13р. проведено обстеження технічного
стану сушильного агрегату в результаті
якого було виявлено, що обладнання не
відповідає Технічному завданню
(Додаток № 1 до Договору).

Враховуючи наведене, Позивачем
Відповідачеві направлено претензію за
№ 03/607 від 08.02.13р. з вимогою виправити
недоліки обладнання, яку Відповідач
одержав 21.02.13р. Відповіді на претензію
Позивач не одержав.

06.03.13р. Позивачем направлена претензія
про стягнення 328 380 грн. сплачених за
обладнання та 67 276 грн. штрафних
санкцій.

Актом від 17.04.13р., складеним комісією у
складі представників Відповідача та
Позивача, обладнання визнано таким, що
не відповідає умовам Договору та
вирішено, що Відповідач вартість
обладнання поверне за графіком:

- з 01.05.2013р. по 31.07.2013р. - 60 % вартості, що
становить 197 328,00 грн. (з ПДВ);

- з 01.08.2013р. по 31.10.2013р. - інші 40 %, що
становить 131 552,00 грн. (з ПДВ).

З метою врегулювання питання усунення
недоліків, сторонами проведено нараду,
за результатами якої укладено Угоду
про повернення неякісного обладнання
поставленого за Договором.

Згідно з Угодою Відповідач
зобов'язався відшкодувати Позивачеві
вартість обладнання у розмірі 328 380,00
грн. (з ПДВ) за графіком:

- з 01.05.2013р. по 31.07.2013р. - 60 % вартості, що
становить 197 328,00 грн. (з ПДВ);

- з 01.08.2013р. по 31.10.2013р. - інші 40 %, що
становить 131 552,00 грн. (з ПДВ).

За даними Позивача, на виконання
зобов'язань за Угодою, він демонтував
обладнання й підготував до повернення
Відповідачеві, що підтверджується
актом про демонтаж обладнання.
Відповідач зобов'язання, передбачені
Угодою, не виконав, чим порушив умови
Угоди та Договору.

Згідно з п. 7.2 Договору, Замовник має
право вимагати у Виконавця повернення
сплаченої за обладнання суми та штраф в
розмірі 20 % від загальної суми договору.

Посилаючись на п. 7.2 Договору, Позивач
нарахував Відповідачеві штраф в
розмірі 67 276,00 грн.

Загальна суму боргу Відповідача
становить суму 395 656,00 грн.

Наведене стало причиною звернення
Позивачем з позовом та є предметом
спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі є господарськими
зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4,
173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами (ст. 629 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав суду доказів
відсутності боргу чи контррозрахунку
стягуваної суми.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України
господарські витрати у справі слід
покласти на Відповідача.

В порядку забезпечення позову Позивач
просив накласти арешт на майно та на
кошти, які обліковуються на рахунках у
банківських або в інших
кредитно-фінансових установах, що
належать Відповідачеві в межах
заявленої до стягнення суми, з
урахуванням судових витрат у справі.

Особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених ст. 33 ГПК України,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу забезпечення позову (постанова
пленуму ВГСУ України від 26.12.11р. № 16).

Позивачем не надано доказів наявності
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування заходу
забезпечення позову. За викладених
обставин, клопотання Позивача про
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на майно та грошові суми
Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ
ПІДПРИЄМСТВО "УКРГІПРОМЕХ",
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ
ПІДПРИЄМСТВО "УКРГІПРОМЕХ", 49051,
м.Дніпропетровськ, вул. Політрука
Журкіна, б.1 (код ЄДРПОУ 343 673 72) на
користь Публічного акціонерного
товариства "ПАНТЕЛЕЙМОНІВСЬКИЙ
ВОГНЕТРИВКИЙ ЗАВОД", 84695, Донецька обл.,
смт Пантелеймонівка, вул. К.Маркса, 2
(код ЄДРПОУ 001 917 87) 395 656 грн. - боргу,
7 913,12 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане__________________