ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.02.2014
Справа № 905/8874/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В., при
секретарі Павленко М.С., розглянув
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
стягнення 27317 грн. 27 коп. -

за участю представників сторін:

від позивача: Леонов О.С..;

від відповідача: не з'явився.

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «ВУСО»
звернувся до господарського суду з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» про стягнення
суми страхового відшкодування в
порядку регресу у розмірі 27317 грн. 27 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 993, 1191 Цивільного
кодексу України, статті 27 Закону
України «Про страхування», статті 12, 22
Закону України «Про обов?язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
надав пояснення аналогічні викладеним
у позові.

Відповідач у судове засідання не
прибув. Через канцелярію суду надав
відзив від 30.01.2014р., в якому посилався на
відсутність підстав для відшкодування
збитків в порядку регресу, а саме:

- на відсутність погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
між потерпілою особою та страховиком;

- на необґрунтоване перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»;

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу;

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду направлені
відповідачу за адресою, зазначеною в
позові та спеціальному витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
господарський суд вважає, що
відповідач був повідомлений про
розгляд справи належним чином, проте
правом бути присутнім в судовому
засіданні не скористався, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 29.09.2011 року між
ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»
(Страховик) та ОСОБА_3 (Страхувальник)
було укладено договір добровільного
страхування ризиків, пов'язаних з
експлуатацією наземного транспортного
засобу №-01 (надалі - Договір
страхування), за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу
«Ford Fusion», державний номер НОМЕР_1
(а.с.8-13). Згідно пункту 2.3.4 Договору
розмір страхового платежу складає 7656
грн. 88 коп., який має бути сплачений до
03.01.2012р.Строк дії Договору з 29.11.2011р. по
28.12.2012р.

04 квітня 2012 року у м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за
участю:

- автомобіля «Ford Fusion», державний номер
НОМЕР_1, що під керуванням ОСОБА_4;

- автомобіля «КІА», державний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5,

- автомобіля «Renault Logan», державний номер
НОМЕР_3, що належить ТОВ «ТК-Текстиль»
під керуванням водія ОСОБА_6,

- автомобіля «Hyundai», державний номер
НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у ПрАТ
«Страхова компанія «ВУСО» виник
обов'язок виплатити страхувальнику
страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Відповідно до ремонтної калькуляції
системи «Audatex» №881ART від 04/05/2012р.
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Ford Fusion», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 складає без
ПДВ 27887,45 грн., з ПДВ 33452,94 грн.(а.с.21-25)

Згідно рахунку-фактури № АКК-004041 від
30.04.2012р. складеного ТОВ «Автогаратн АВ»
- вартість відновлювального ремонту
цього автомобіля складає без ПДВ 23332,71
грн., з ПДВ 27999,25 грн. (а.с.20).

Крім того в матеріалах справи
міститься рахунок-фактура №1/14 від
14.06.2012р. складена ФОП ОСОБА_7, за змістом
якої вартість запчастин для проведення
ремонтних робіт автомобіля «Ford Fusion»
складає 17515 грн. без ПДВ (а.с.122).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

Заявою від 04.05.2012р. позивач звернувся до
ПАТ «ВТБ Банк», оскільки застрахований
транспортний засіб - автомобіль «Ford
Fusion», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 до погашення страхувальником
заборгованості за кредитом є його
власністю, якою просив дозволити
перерахувати кошти на рахунок СТО, де
буде проводитися відновлювальний
ремонт автомобіля (а.с.123).

Листом від 07.05.2012р. ПАТ «ВТБ Банк» (а.с.124)
дозволив позивачу перерахувати кошти
для проведення відновлювального
ремонту забезпеченого транспортного
засобу на рахунок СТО (а.с.124). Отже,
доводи відповідача щодо відсутності
погодження щодо виплати суми
страхового відшкодування на рахунок
СТО між потерпілою особою та
страховиком, спростовуються
матеріалами справи (а.с.22).

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
страхування, на підставі страхового
акту №2350-02 від 16.07.2012р., рахунків-фактур
№1/14 від 14.06.2012р., № АКК-004041 від 30.04.2012р.,
позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування на користь
ОСОБА_3.. на рахунок ФОП ОСОБА_7 у розмірі
17515 грн. без ПДВ та на рахунок ТОВ
«Автогарант АВ» у розмір 9802,27 грн. без
ПДВ, що підтверджується платіжними
дорученнями №8613 від 16.07.2012р. та №8612 від
16.07.2012р. (а.с.27). Разом сума сплаченого
страхового відшкодування склала 27317
грн. 27 коп. без ПДВ.

Тобто, доводи відповідача щодо
необґрунтованого перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» спростовані
матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 10.05.2012 року. винним у
вчиненні ДТП, яке сталося 04.04.2012р.,
внаслідок чого було пошкоджено
автомобіль «Ford Fusion», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, визнано
ОСОБА_1, якого на підставі ст. 124 КУаАП
притягнуто до адміністративної
відповідальності (а.с.18).

Згідно полісу № АВ/2274217 діючому у
період з 05.12.2011р. по 04.12.2012р., цивільна
відповідальність власника автомобіля
«Renault Logan», державний номер НОМЕР_3 була
застрахована в ПрАТ «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА».
Цим полісом встановлено ліміт
відшкодування за майнову шкоду у
розмірі 50000 грн. та франшиза 510 грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Ford Fusion»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
відповідно до положень Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності (поліс №АВ/2274217), а до
позивача, як страховика, який виплатив
страхове відшкодування відповідно до
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів
№-01 перейшло право вимоги, яке
потерпіла особа мала до відповідача як
особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 35 (п. 35.1), ст. 36
(п. 36.2) Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (в редакції
чинній з 19.09.2011.) виплата страхового
відшкодування здійснюється
страховиком не пізніш як через 90 днів з
дня отримання заяви про страхове
відшкодування (п. 36.2).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся із претензією від
06.11.2012р. до відповідача про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу на суму 27317,27 грн.(а.с.63), проте,
відповідач, кошти не перерахував, що
стало підставою для звернення позивача
до суду з вказаним позовом.

Згідно до статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза, це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №АВ/2274217
у позивача виникло право регресної
вимоги до відповідача в сумі 26807 грн. 27
коп. (27317 грн. 27 коп. - 510 грн. = 26807 грн. 27
коп.)

Щодо чинності договору добровільного
страхування №-01 суд зазначає,
згідно Довідки ПАТ «Страхова компанія
«ВУСО» від 11.02.2014р., страховий платіж,
визначений п.2.3.4 Договору у розмір 7656
грн. 88 коп. сплачений страхувальником у
повному обсязі 29.12.2011р.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач частково довів заявлену
до стягнення з відповідача суму, а
доводи відповідача, якими він
обґрунтовував свої заперечення не
знайшли свого підтвердження.

З огляду на зазначене, позовні вимоги
визнаються судом частково
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню на суму 26807 грн.
27 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА» »,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
стягнення 27317 грн. 27 коп. - задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» (83001, м. Донецьк, вул.
Постишева, б.60, 7 пов., )
суму страхового відшкодування у
розмірі 26807 грн. 27 коп.. та витрати по
сплаті судового збору у сумі 1688 (одна
тисяча шістсот вісімдесят вісім) грн. 37
коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 12
лютого 2014 року .

Повний текст рішення складено та
підписано 17 лютого 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов