КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. Справа№ 927/1365/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

представники сторін у судове засідання
не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

приватного підприємства
«Белтранснафта»

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 05.12.2013 року

у справі №927/1365/13 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2,

Харківська область, м. Мерефа,

до приватного підприємства
«Белтранснафта», м. Чернігів,

про стягнення 42000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ФОП ОСОБА_2 (далі -
позивач) подала до господарського суду
Чернігівської області позов до ПП
«Белтранснафта» (далі - відповідач) про
стягнення 42000,00 грн. боргу, яким виник
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати вартості послуг за перевезення
згідно договору про надання
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
№2/13 від 31.07.2013 року.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 05.12.2013 року у
справі №927/1365/13 позовні вимоги
задоволено повністю. Присуджено до
стягнення з ПП «Белтранснафта» на
користь ФОП ОСОБА_2 42000 грн. боргу та 1720,50
грн. судового збору. При прийнятті
оскаржуваного рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про наявність у відповідача боргу
перед позивачем в сумі 42000,00 грн. згідно
договору про надання
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
№2/13 від 31.07.2013 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПП
«Белтранснафта» подало до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить змінити рішення
господарського суду Чернігівської
області від 05.12.2013 року у справі
№927/1365/13; зменшити суму стягнення з 42000,00
грн. до 40000,00 грн.; вирішити питання про
розподіл судових витрат. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на те, що
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення не враховано
факт сплати ним 25.11.2013 року частини
боргу в сумі 2000,00 грн. згідно платіжного
доручення №248. Відповідач визнає борг
перед позивачем в сумі 40000,00 грн.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України, не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 року у
справі №927/1365/13 апеляційну скаргу ПП
«Белтранснафта» на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 05.12.2013 року у справі №927/1365/13
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи на 29.01.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року
розгляд справи №927/1365/13 відкладено на
12.02.2014 року у зв'язку з неявкою у судове
засідання представників сторін.

В судове засідання 12.02.2014 року
представники сторін не з'явились
вдруге, сторони про причини неявки суд
не повідомили, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Приймаючи до уваги обізнаність
сторін про дату, час та місце розгляду
справи, колегія суддів, враховуючи
положення ст. 102 ГПК України, дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 31.07.2013 року між ПП
«Белтранснафта» (замовник) та ФОП
ОСОБА_2 (експедитор) було укладено
договір про надання
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
№2/13 (далі -договір, а.с. 9), згідно п. 1.1
якого експедитор зобов'язується за
оплату і рахунок замовника
організувати перевезення й доставку
вантажу в пункт призначення
автомобільним транспортом по Україні і
за її межами. Укладає договір з третьою
особою (перевізником) з метою
здійснення перевезення вантажів на
вигідних умовах для замовника.

Відповідно до умов п. 2.1 договору
замовник надає експедитору оригінал
або електронну копію транспортної
заявки (в усній чи письмовій формі) з
підписом відповідальної особи і
печаткою, де міститься необхідна
інформація для здійснення перевезень
по кожному конкретному випадку.

Відповідачем було подано позивачеві до
виконання заявки №1 від 31.07.2013 року та
№2 від 21.08.2013 року (а.с. 14-15 відповідно).

Пунктом 4.1 договору визначено, що
оплата повинна бути виконана після
здійснення перевезення, підставою для
оплати є оригінали документів:
рахунок-фактура та CMR, акти виконаних
робіт.

На виконання договору позивач надав
відповідачеві послуги загальною
вартістю 70000,00 грн., що підтверджується:
CMR №240280, 126425, 127482, 000437, 000467 (а.с. 16-20),
актами виконаних робіт №ОУ-0000250 від
13.08.2013 року та №ОУ-0000303 від 09.09.2013 року
(а.с. 12-13), рахунками-фактурами №СФ-0000183
від 5.08.2013 року та №СФ-0000221 від 22.08.2013
року (а.с. 10-11).

Згідно п. 4.2 договору замовник
зобов'язується провести оплату в
гривнях на рахунок експедитора згідно
пред'явлених рахунків за послуги
впродовж 7 (семи) банківських днів з
моменту відвантаження товару і
отримання оригіналів документів,
вказаних в п. 4.1.

Також, на адресу відповідача 22.08.2013 року
та 16.09.2013 року направлялися необхідні
документи, що підтверджується
товарно-транспортною накладною
№0575 та №3034 (а.с. 24).

Відповідач частково оплатив вартість
послуг в сумі 28000,00 грн., про що свідчить
банківська виписка (а.с. 21-22).

Отже, як вірно встановив суд першої
інстанції, заборгованість відповідача
становить 42000,00 грн.

11.10.2013 року позивач звернувся до
відповідача з претензією, в якій
викладено вимоги погасити
заборгованість в сумі 42000,00 грн. (а.с. 25),
яка відповідачем залишена без
відповіді.

Відповідачем не надано суду доказів в
порядку ст. 33, ст. 34 ГПК України на
підтвердження здійснення розрахунку з
позивачем за надані останнім послуги в
повному обсязі, а тому висновок суду
першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача 42000,00
грн. боргу колегія суддів вважає
законним та обґрунтованим.

Доводи відповідача про те, що судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення не враховано
докази сплати частини боргу, а саме
згідно квитанції №248 від 25.11.2013 року,
колегією суддів відхиляються.

Згідно поштових повідомлень від 24.10.2013
року та від 19.11.2013 року (а.с. 33 та 36
відповідно) уповноважений представник
відповідача отримував ухвали
господарського суду Чернігівської
області від 23.10.2013 року та від 12.11.2013
року, тобто відповідач був належним
чином повідомлений про розгляд судом
справи №927/1365/13 та був обізнаний про
наявність судового спору, мав
можливість надіслати поштою свої
зауваження та докази, що підтверджують
заперечення відповідача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Сторони мають право знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії, брати участь в
господарських засіданнях, подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів, заявляти клопотання, давати
усні та письмові пояснення
господарському суду, наводити свої
доводи і міркування з усіх питань, що
виникають у ході судового процесу,
заперечувати проти клопотань і доводів
інших учасників судового процесу,
оскаржувати судові рішення
господарського суду в установленому
цим Кодексом порядку, а також
користуватися іншими процесуальними
правами, наданими їм цим Кодексом.

Сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи факт належного
повідомлення судом першої інстанції
відповідача про розгляд справи
№927/1365/13, колегія суддів вважає, що
відповідач на власний розсуд не
скористався правом на участь у
судовому засіданні своїх
представників, подання відзиву на
позов, подання доказів тощо.

Відтак, місцевий господарський суд не
врахував і не міг врахувати подану суду
апеляційної інстанції квитанцію №248
від 25.11.2013 року про сплату відповідачем
на користь позивача 2000,00 грн., оскільки
відповідачем вказані докази суду
першої інстанції не подавались.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Зі змісту наведеної статті вбачається,
що за загальним правилом апеляційний
господарський суд переглядає справу за
наявними у справі доказами, тобто тими
доказами, що зібрані місцевим
господарським судом і покладені в
основу рішення цього суду. Водночас,
суд переглядає справу також і за
додатково поданими апеляційному суду
доказами. Втім подання сторонами нових
доказів апеляційному суду обмежено.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо особа, яка подає докази, обґрунтує
неможливість подання цих доказів
місцевому господарському суду під час
розгляду справи у першій інстанції.
Обґрунтовуючи неможливість подання
доказів суду першої інстанції, особа,
яка бажає подати нові докази, має
довести обставини, що об'єктивно
перешкоджали їй подати ці докази
місцевому господарському суду.

Також, в п. 9 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року №7 зазначається таке.

У вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин. У разі прийняття додаткових
доказів у постанові апеляційної
інстанції мають зазначатися підстави
такого прийняття.

До згаданих підстав належить, зокрема,
необґрунтоване відхилення судом
першої інстанції клопотань сторін про
витребування господарським судом
доказів у порядку ст. 38 ГПК України. У
такому разі суд апеляційної інстанції
за відповідним клопотанням сторони
самостійно витребує необхідні
додаткові докази.

Відповідачем взагалі не наведено в
поданій апеляційній скарзі жодних
обґрунтувань поважності причин
неможливості подання суду першої
інстанції вказаного доказу (квитанції
про оплату) з причин, що не залежали від
нього.

При цьому, колегія суддів враховує, що
відповідачем 2000,00 грн. згідно з
квитанцію №248 було перераховано 25.11.2013
року.

Матеріали справи свідчать, що 26.11.2013
року, тобто на наступний день після
вказаної сплати, відповідач звертався
до господарського суду Чернігівської
області з клопотанням про відкладення
розгляду справи (а.с. 39) та на власний
розсуд не скористався можливістю
подати вказану квитанцію про сплату
2000,00 грн. з метою врахування вказаної
суми під час прийняття оскаржуваного
рішення.

Отже, враховуючи факт належного
повідомлення судом першої інстанції
відповідача про розгляд справи
№927/1365/13, а також відсутність
поважності причин неможливості
подання суду першої інстанції доказів,
колегія суддів не приймає в якості
доказу сплати відповідачем на користь
позивача частини боргу квитанцію №248
від 25.11.2013 року на суму 2000,00 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що сплачені згідно вказаної
вище квитанції грошові кошти можуть
бути враховані під час виконання
рішення суду у справі №927/1365/13.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а при їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду Чернігівської
області від 05.12.2013 року у справі №927/1365/13

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Белтранснафта» на
рішення господарського суду
Чернігівської області від 05.12.2013 року у
справі №927/1365/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 05.12.2013 року у
справі №927/1365/13 залишити без змін.

3. Справу №927/1365/13 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз