номер провадження справи 27/102/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014
Справа № 908/4237/13

За позовом: Товариства з додатковою
відповідальністю "Таксопарк Плюс" (69095
м. Запоріжжя, вул. Героїв
Сталінграду, 4)

до Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру" в
особі Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру" (69059 м.
Запоріжжя, вул. Парамонова, 15)

про стягнення 18 971 грн. 78 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача: Ляховецький Т.І., дов. № 6
від 10.01.2014 р., Федотова О.О., дов. № 5 від
10.01.2014 р.

Від відповідача: не з'явився

Товариство з додатковою
відповідальністю "Таксопарк Плюс", м.
Запоріжжя звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою про
стягнення з Державного підприємства
"Центр Державного земельного кадастру"
в особі Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру", м.
Запоріжжя 17 689 грн. 89 коп. основного
боргу по орендні платі та 1 281 грн. 89 коп.
заборгованості за комунальні послуги.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 25.12.2013р., справу
№ 908/4237/13 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 26.12.2013р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/4237/13,
присвоєно справі номер провадження
27/102/13 та призначено судове засідання на
27.01.2014р.

Ухвалою суду від 27.01.2014р. розгляд справи
відкладався, на підставі ст. 77 ГПК
України, у зв'язку з неявкою у судове
засідання представника відповідача.

12.02.2014р. продовжено розгляд справи №
908/4237/13.

12.02.2014р. до початку розгляду справи
представник позивача заявив письмове
клопотання щодо відмови від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представнику позивача, який
прибув в судове засідання, його права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 12.02.2014р. позивач
підтримав позовні вимоги, на підставах,
викладених у позовній заяві та заяві
про зменшення розміру позовних вимог,
наданої до канцелярії суду 24.01.2014р., в
якій просить суд стягнути з
відповідача 17 689 грн. 89 коп. основного
боргу, у зв'язку з частковою сплатою
заборгованості за комунальні послуги в
розмірі 1 281 грн. 89 коп. (копія
банківської виписки по особовому
рахунку № 8001
за 27.12.2013р., додано до матеріалів
справи).

Згідно до ст. 22 ГПК України, позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог .

Заява про зменшення розміру позовних
вимог прийнята судом, відповідно до ст.
22 ГПК України.

Розгляду підлягають зменшені позовні
вимоги про стягнення з відповідача 17 689
грн. 89 коп. основного боргу по орендні
платі

Відповідач у судові засідання,
відкриті 27.01.2014р. та 12.02.2014р. не з'явився.
Про час та місце розгляду справи був
попереджений належним чином. Поважні
причини своєї неявки суду не повідомив.
Клопотань про розгляд справи за
відсутності відповідача або про
відкладення розгляду справи на адресу
суду не надходило.

В матеріалах справи міститься
письмовий відзив відповідача, наданий
до канцелярії суду 27.01.2014р., відповідно
до якого проти заявлених вимог
заперечив, просить відмовити позивачу
у задоволені позовних вимог.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач належним чином був
повідомлений судом про дату, час та
місце розгляду справи.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України №
04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і
доповнень і про визнання таким, що
втратило чинність, деяких роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання
не звільняє відповідача від виконання
вимог суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський
процесуальний кодекс України не
обмежує коло осіб, які можуть з'явитися
в судове засідання та представляти
інтереси Державного підприємства
"Центр Державного земельного кадастру"
в особі Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру",
згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідач свої зобов'язання не
виконав, не скористався правом на
захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши представника
позивача, суд вважає вимоги позивача
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує
наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК
України господарські суди вирішують
спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
01.07.2013р. між ТДВ "Таксопарк Плюс", м.
Запоріжжя (орендодавець) та ДП "Центр
Державного земельного кадастру" в
особі Запорізької регіональної філії
ДП "Центр Державного земельного
кадастру", м. Запоріжжя (орендар)
укладено договір оренди № 76/13.

Відповідно до п. 1.1 договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нерухоме майно, а саме нежитлове
приміщення - загальною площею 84.0 м2 -
частину приміщення за літ. Я2 (інв. № 025).

Згідно п. 1.2 договору орендоване майно
розташоване на території ТДВ
«ТАКСОПАРК ПЛЮС» за адресою: 69095, м.
Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, 4, та
відповідно до технічного паспорту БТІ
позначене літ. Я2-(поверх-1) інв. № 025.

Орендоване майно надається орендареві
для використання без права викупу - під
офіс (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору вступ
орендаря у володіння і користування
орендованим майном настає разом з
підписанням сторонами договору оренди
і акту прийому - передачі.

Факт прийняття відповідачем
орендованого майна в користування,
підтверджується актом приймання-здачі
орендованого майна, який підписаний та
скріплений печатками сторін 01.07.2013р.,
відповідно до якого орендодавець
передав, а орендар прийняв в строкове
платне користування нерухоме майно, а
саме нежитлове приміщення - загальною
площею 84,0 м2 - частину приміщення за літ.
Я2 (інв. № 025).

Згідно п. 3.1 договору розмір орендної
плати за користування майном складає 5
896,63 грн., в тому числі ПДВ 982,77 грн.

Відповідно до п. 3.4 договору орендна
плата перераховується орендарем
щомісяця на поточний рахунок або
вноситься до каси орендодавця до 5
числа наступного за звітним місяця.

Пунктом 3.5 договору сторони узгодили,
що комунальні послуги сплачуються на
той же поточний рахунок окремо до 5-го
числа наступного за завітним місяцем
на підставі виставленого рахунку та
акту виконаних робіт.

Позивач взяті на себе зобов'язання за
договором виконав у повному обсязі.

Відповідач жодного разу не сплатив за
оренду приміщення, компенсацію за
користування комунальними послугами
сплатив лише за липень та вересень 2013
року, як зазначив в судовому засіданні
представник позивача.

На підставі неспроможності сплачувати
своєчасно грошові кошти за договором
оренди та на підставі листів вих. № 04/411
від 29.0.2013р. та № 04/412 від 29.08.2013р.
Державного підприємства Центр
Державного земельного кадастру від
імені якого діяла Запорізька
регіональна філія Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру», договір оренди №
76/13 було розірвано.

Відповідачу була направлена Угода про
розірвання договору оренди з 31.09.2013р. та
акт приймання - здачі приміщення, з
поштовим описом від 03.10.2013р.

06.10.2013р. за вих. № 340 позивач надіслав на
адресу відповідачу претензію про
сплату заборгованості.

Претензія позивача залишилася
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Відповідно до п. 4.2 договору орендар
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі вносити орендодавцеві орендну
плату та оплату (компенсацію) за
комунальні послуги.

Отже, відповідач всупереч умовам
договору свої зобов'язання в частині
проведення розрахунків за оренду не
виконав, в результаті чого
заборгованість по орендній платі
склала 17 689 грн. 89 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України,
порушення зобов'язань однією із сторін
договору зволікає як правові наслідки
можливість розірвання договору,
вимагати відшкодування завданих
збитків, а також стягнення неустойки.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Правовідносини сторін врегульовано
договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов`язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічний
припис містять п.п. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найма.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України, за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського
кодексу України, орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Враховуючи вищевикладене,
відповідачем не надано доказів, в
підтвердження відсутності вини та
доказів вжиття всіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання
зобов'язання у повному обсязі.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру" в особі
Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру" 17 689
грн. 89 коп. заборгованості по орендній
платі.

Згідно постанови Пленуму ВГС України №
6 від 23.03.2012р. передбачено, що у разі
збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, якщо відповідну заяву
прийнято судом, зазначається в
описовій частині рішення, і подальший
виклад рішення, в тому числі його
резолютивної частини, здійснюється з
урахуванням такої заяви. При цьому у
господарському суду відсутні
підстави для припинення провадження у
справі в частині, на яку зменшився
розмір позовних вимог.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями
усім належним їй майном.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні 12.02.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір до суду
доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з додатковою
відповідальністю "Таксопарк Плюс",
м. Запоріжжя до Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру" в особі
Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру", м.
Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства
"Центр Державного земельного кадастру"
в особі Запорізької
регіональної філії Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру" (69059 м. Запоріжжя,
вул. Парамонова, 15, код ЄДРПУ 26468522,
р/р 7 в УДКСУ у Жовтневому районі
м. Запоріжжя, МФО 813015) на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю "Таксопарк Плюс" (69095
м. Запоріжжя, вул. Героїв
Сталінграду, 4, , р/р
8001 АТ "Брокбізнесбанк", МФО 300249,
ІНН 60) 17 689 (сімнадцять тисяч
шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 89 коп.
основного боргу по орендній платі, 1 720
(одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп.
судового збору. Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 14.02.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.