ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 р.
Справа № 5015/6306/11

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1,

м. Львів,

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів,

про стягнення у сумі 38'174,07 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Квик Т.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3;

від відповідача: ОСОБА_4

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Львівської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 33299грн. основного боргу,
2574,13грн. - пені, інфляційних втрат в
розмірі 1586,02грн. та 3% річних в розмірі
714,92грн., всього 38174,07грн.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 18.07.2013 р. у
справі №5015/6306/11 позов задоволено
частково, стягнуто з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 33'299,00
грн. основного боргу, 2' 574,13 грн. пені,
714,92 грн. 3% річних, 365,88 грн. державного
мита, 226,56 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 25.09.2013 р.
рішення господарського суду залишене
без змін. Постановою Вищого
господарського суду від 27.11.2013 р.
зазначені вище рішення та постанову у
справі №5015/6306/11 скасовані, справу
направлено на новий розгляд. При цьому
суд касаційної інстанції відзначив
таке. Суди, задовольняючи позовні
вимоги, виходили з того, що орендна
плату за грудень 2010 року - квітень 2011
року становила 105635 грн. Орендар оплатив
оренду приміщення частково, що
підтверджується квитанціями до
прибуткових касових ордерів від 05.01.2011
№ 1 на суму 24 416,00 грн., від 08.02.2011 № 2 на
суму 16 000,00грн., від 09.03.2011 № 3 на суму 15
920,00грн., від 05.04.2011 № 4 на суму 16 000,00 грн.,
всього на суму 72336 грн. В результаті
чого утворилась заборгованість у
розмірі 33299,00 грн. Наявна в матеріалах
справи квитанція до прибуткового
касового ордеру від 30.04.2011 № 5 на суму 16
000,00 грн., на думку судів, підтверджує
оплату орендної плати за травень 2011
року. Водночас відповідачем надано
докази щодо внесення орендної плати на
суму 88336,00 грн.

Згідно проведеного автоматичного
розподілу справу №5015/6306/11 передано для
розгляду судді Яворському Б.І. Ухвалою
суду від 12.12.2013р. справу призначено до
розгляду на 24.12.2013 р. Рух справи
відображено у відповідних ухвалах
суду. У судових засіданнях 21.01.2014 р. та
11.02.2014 р. оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 11.02.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві та письмових
поясненнях, просить стягнути з
відповідача заборгованість по
орендній платі в сумі 33' 299,00 грн., 2'
574,13грн. - пені, 714,92грн. - 3% річних та
судові витрати. Від стягнення з
відповідача інфляційних втрат
представник позивача відмовився, про
що подав відповідну письмову заяву.

У судові засідання 11.02.2014 р. відповідач
подав контррозрахунок суми
заборгованості, в якому зазначив, що
загальна сума заборгованості складає
20' 243,19 грн. Крім того, подав клопотання
(вх. №643/14 від 10.02.2014 р.) про призначення
еспертизи у справі з відповідним
переліком запитань для судового
експерта. Додатково подав клопотання
(вх. №5831/14 від 10.02.2014 р.) про залишення
позову без розгляду.

Представник позивача заперечив щодо
поданих відповідачем клопотань про
призначення експертизи у справі та
залишення позову без розгляду.

Оцінюючи подані відповідачем
клопотання, суд звертає увагу
відповідача на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Добросовісність
користування процесуальними правами
слід розглядати таким чином, що особи,
які беруть участь у справі, не повинні
зловживати наданими їм правами.
Зловживання правом - це особливий тип
правопорушення, яке здійснюється
управненою особою при реалізації нею
належного їй права, пов'язане з
використанням заборонених конкретних
форм у межах дозволеного йому законом
загального типу поведінки. Зловживання
процесуальними правами суперечить,
зокрема, і вимогам статті 6 Конвенції
про захист праві людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Суд відзначає, що подані відповідачем
клопотання суперечать за змістом одне
одному та спрямовані виключно на
затягування розгляду справи. Так,
клопотання про призначення судової
почеркознавчої та технічної
експертизи у цій справі з аналогічним
переліком запитань судовому експерту
вже подавалося представником
відповідача під час першого розгляду
справи. Провадження у справі тричі
зупинялося і призначалася експертиза.
Проте жодного разу сторонами не було
проведено оплату вартості такої
експертизи і матеріали справи
поверталися без виконання.

Додатково відповідачем подано
клопотання про залишення позову без
розгляду у зв'язку зі заміною кредитора
у правовідношенні на підставі ст. 512 ЦК
України, оскільки, на думку
відповідача, відбулося універсальне
правонаступництво у зв'язку з
відчуженням ФОП ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_5 орендованого нежитлового
приміщення. Крім того, у договорі
відчуження приміщення відсутні
застереження щодо залишення за
попереднім власником приміщення права
стягнення заборгованості з
відповідача.

Суд не бере до уваги подане клопотання
з наступних підстав. Відповідно до
вимог ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом. Як убачається
зі змісту договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 24.05.2011 р.,
укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
предметом цього договору є нежитлове
приміщення. Інших прав чи обов'язків за
цим договором сторони не передавали
один одному. В силу вимог ст. 11, 525, 625, 629
ЦК України договір є обов'язковим до
виконання сторонами, а закінчення
строку дії договору не звільняє
сторону від відповідальності за його
порушення, що мало місце під час дії
договору (ст. 180 ГК України). Сторонами
підтверджено та не заперечується
використання відповідачем
нежитлового приміщення на підставі
договору оренди від 03.10.2008 р. Позивач
виконав свій обов'язок за договором та
надав орендарю приміщення, тоді як
відповідач не виконав належним чином
кореспондуючого обов'язку,
передбаченого умовами договору, та не
оплатив своєчасно орендної плати за
період з грудня 2010 р. по квітень 2011 р.
Цей обов'язок підтверджував
неодноразово і сам відповідач у
письмових поясненнях та
контррозрахунках, що містяться в
матеріалах справи.

Тому суд відмовляє у задоволенні
зазначених клопотань.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши усі обставини справи в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено таке.

03.10.2008р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(орендодавець, позивач у справі) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(орендар, відповідач у справі) укладено
договір оренди нежитлового приміщення
№07/08. Відповідно до п.1.1 договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове оплатне
користування приміщення магазину
загальною площею 43,60 м2, позначеного у
технічній документації літ.9-1, 9-14, 9-15,
розташованого за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до п.4.1 Договору, розмір
орендної плати за кожний календарний
місяць використання об'єкта оренди
становить 14' 813,00 (чотирнадцять тисяч
вісімсот тринадцять) гривень без ПДВ,
що еквівалентно 1962 EUR (одна тисяча
дев'ятсот шістдесят два) євро з
розрахунку 1 EUR/7.55 UAN. Згідно з п.4.2
Договору орендна плата
перераховується орендарем на підставі
наданих (виставлених) йому рахунків, не
пізніше 5 числа, за поточний місяць.

У випадку, якщо на дату здійснення
орендарем платежу за Договором, курс
євро до гривні, встановлений ЗАТ
"ПроКредитБанк" зміниться, то сума
платежу у гривнях, згідно Договору,
буде визначатися шляхом множення
еквівалента у євро, вказаного у
підпункті 4.1 Договору, на комерційний
курс продажу євро до гривні,
встановлений ЗАТ "ПроКредитБанк" на
дату здійснення платежу за даним
Договором (п.4.7 договору).

Пунктом 8.1 Договору сторони погодили
строк дії Договору до 30.09.2011р.

Позивачем нараховано відповідачу
орендну плату за грудень 2010р. - 20' 405,00
грн., за січень 2011р. - 20' 503,00 грн., за лютий
2011р. - 21' 288,00 грн., за березень 2011р. - 21' 386,00
грн., за квітень 2011р. - 22' 053,00 грн., на
загальну суму 105' 635,00 грн.

Відповідачем проведена частково, що
підтверджується квитанціями до
прибуткових касових ордерів від
05.01.2011р. №1 на суму 24'416,00 грн., від 08.02.2011р.
№1 на суму 16' 000,00 грн., від 09.03.2011р. №4 на
суму 15' 920,00 грн., від 30.03.2011р. №4 на суму 16'
000,00 грн., на загальну суму 72' 336,00 грн.
Таким чином, сума боргу відповідача за
оренду за період з грудня 2010р. по
квітень 2011р. становить 33' 299,00 грн.

Представником відповідача надано суду
докази внесення орендної плати на
загальну суму 88' 336,00 грн., а саме:
квитанціями до прибуткових касових
ордерів від 05.01.2011р. №12 на суму 24' 416,00
грн., від 08.02.2011р. №1 на суму 16' 000,00 грн.,
від 09.03.2011р. №4 на суму 15'920,00 грн., від
30.03.2011р. №4 на суму 16' 000,00 грн., від 30.04.2011
р №5 на суму 16' 000,00 грн. Про це зазначив і
Вищий господарський суд України у
постанові, якою скасовано судові
рішення місцевого та апеляційного
господарського суду через те, що вони
не врахували зазначену обставину.

Доказів погашення відповідачем
заборгованості на надано.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та
обов'язки на підставі укладеного
договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ст.286 ГК України орендна плата -
це фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Згідно ст.526 ЦК України та ст.193 ГК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до пункту б) 5.1 договору
орендар зобов'язаний своєчасно
здійснювати орендні платежі.

В силу вимог ч. 1 ст. 11112 ГПК України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Як убачається з наданих суду
матеріалів справи, позивач при
визначення розміру заборгованості
відповідача з внесення орендних
платежів за період з грудня 2010 р. по
квітень 2011 р. не врахував 16' 000,00 грн.,
сплачених відповідачем квитанцією до
прибуткового касового ордеру №5 від
30.04.2011 р.

Вищий господарський суд у постанові
від 27.11.2013 р. звернув увагу, що дані
обставини мають значення для вирішення
спору.

Позивач у поданому запереченні на
відзив (а.с.122-123 т.1) відзначає, що
проведена відповідачем 30.04.2011 р. оплата
в сумі 16' 000,00 грн. є платою за оренду
приміщення у травні 2011 р.

Проте суд, враховуючи висновки,
викладені у постанові ВГСУ від 27.11.2013 р.,
не погоджується з таким твердження
позивача, з огляду на наступне.

Згідно з п.3.3 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління НБУ від 15.12.2004р. № 637,
приймання готівки в каси проводиться
за прибутковими касовими ордерами,
підписаними головним бухгалтером або
особою, уповноваженою керівником
підприємства. Про приймання
підприємствами готівки в касу за
прибутковими касовими ордерами
видається засвідчена відбитком
печатки цього підприємства квитанція
(що є відривною частиною прибуткового
касового ордера) за підписами
головного бухгалтера або працівника
підприємства, який на це уповноважений
керівником.

Відповідно до вимог наказу
Міністерства статистики України від
15.02.1996р. № 51 "Про затвердження типових
форм первинного обліку касових
операцій" прибутковий касовий ордер
виписується в одному примірнику
робітником бухгалтерії та
підписується головним бухгалтером або
особою, яка на те уповноважена.
Квитанція видається на руки особі, яка
здала гроші, а ордер залишається у касі
та реєструється в журналі реєстрації
прибуткових та видаткових касових
документів.

Як убачається з оригіналу квитанції до
прибуткового касового ордеру №5 від
30.04.2011 р. на суму 16' 000,00 грн., у графі
«підстава:» вказано: «договір оренди»
без зазначення місяця оренди. В інших
квитанціях до прибуткових касових
ордерів, долучених до матеріалів
справи, в графі «підстава» вказувався
місяць оплати орендних платежів. Крім
того, відповідно до п.4.2 договору,
орендна плату відповідач
зобов'язувався перераховувати не
пізніше 5 числа поточного місяця. Отже,
орендну плату в сумі 16' 000,00 грн.,
здійснену 30.04.2011 р. без зазначення «за
оренду за травень 2011 р.» не можна
зараховувати як орендну плату за
місяць травень 2011 р.

Враховуючи наведене, суд при
перерахунку заявленої до стягнення з
відповідача суми боргу враховує подану
відповідачем квитанцію до
прибуткового касового ордеру №5 від
30.04.2011 р. на суму 16' 000,00 грн., та вважає
правомірною до стягнення 17' 299,00 грн.
орендної плати (105' 635,00 грн. - 88' 336,00 грн.).

У статті 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних у розмірі 714,92 грн., однак він не
врахував всіх сум часткового погашення
боргу відповідачем. Провівши
перерахунок, суд встановив, що до
стягнення з відповідача підлягає 485,57
грн. - 3% річних.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

У заяві (вх.№5958/14 від 11.02.2014 р.)
представник позивача відмовився від
стягнення з відповідача суми
інфляційних втрат.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне задовольнити клопотання
позивача та припинити провадження в
справі в цій частині.

Щодо стягнення пені суд зазначає
наступне. Згідно ст.230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 7.5 договору у випадку
прострочення по сплаті орендних
платежів, орендар сплачує
орендодавцеві пеню у розмірі 0,5% від
суми боргу за кожен день прострочення.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивач просить стягнути з відповідача
2' 574,13 грн. пені за період з грудня 2010 р.
по квітень 2011р. Провівши перевірку
правильності нарахування суми пені,
судом встановлено, що позивач не
врахував усіх сум часткового погашення
боргу та допустив математичні помилки
в розрахунку, а тому до стягнення з
відповідача підлягає 2' 369,27 грн. пені.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо
в разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з
мотивів неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 180,193,283,286 Господарського кодексу
України, ст.ст.11, 512, 514, 526, 625, 629
Цивільного кодексу України та ст.ст. 3,
12, 22, 33, 34, 44, 49, 80, 82, 84, 85, 11112
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі щодо
стягнення 1' 586,02 інфляційних втрат.

2. Позов задоволити частково.

3. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (79041, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (79000, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_2) 17' 299,00 грн.
- орендної плати, 2' 369,27 грн. - пені, 485,57
грн. - 3% річних, 201,54 грн. - державного
мита, 125,08 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

4. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Наказ видати відповідно до ст.116
ГПК України.

У судовому засіданні 11.02.2014р.
судом проголошено вступну та
резолютивну частини рішення, повний
текст складений та підписаний 14.02.2014 р.

Суддя
Яворський Б.І.