ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.
Справа № 911/4208/13

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", м. Київ

до Колективного
підприємства "Санаторій "Перемога", смт.
Ворзель

про стягнення 876126,98 грн.

за участю представників:

від позивача: Котік О.С. за дов. від
14.06.2013 р. №14-06/1.1;

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Приватним акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (надалі позивач)
заявлено позов до Колективного
підприємства "Санаторій "Перемога"
(надалі відповідач) про стягнення 876126,98
грн., з яких: 662513,81 грн. орендна плата,
176058,62 грн. пеня, 34904,49грн. 3% річних та 2650,06
грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач несвоєчасно здійснив
розрахунки з позивачем по орендній
платі на підставі договору оренди
№3200103/2009-21 від 27.02.2009 р. у редакції від
01.07.2009 р.

Крім того, позивач просить до вирішення
справи накласти арешт на майно та
грошові кошти, що належать КП
"Санаторій "Перемога". Вказане
клопотання залишено судом без
задоволення, оскільки позивачем не
було наведено суду жодних підстав, які
б унеможливили захист його прав, свобод
та інтересів без вжиття відповідних
заходів, не надано суду належних
доказів, а з матеріалів справи судом не
встановлено обставин, які б вказували
на можливість порушення прав, свобод та
інтересів позивача. Окрім того,
позивачем не наведено доказів того, що
невжиття заходів до забезпечення
позову якимось чином може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.11.2013 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 27.11.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.11.2013 р., у зв'язку з неявкою
в судове засідання представника
позивача, розгляд справи відкладено на
11.12.2013 р.

27.11.2013 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником відповідача подано
заяву про зупинення провадження у
справі у зв'язку з розглядом Київським
апеляційним господарським судом
пов'язаної з даною справою справи
№ 23/097-11.

11.12.2013 р. у судовому засіданні, з метою
надання часу позивачу для подання
заперечень на заяву відповідача про
зупинення провадження у справі,
оголошено перерву до 14.01.2014 р. на
підтвердження чого представниками
сторін підписано розписку, яку
долучено до матеріалів справи.

14.01.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником позивача подано
заперечення на заяву відповідача щодо
зупинення провадження у справі.

Розглянувши у судовому засіданні заяву
відповідача про зупинення провадження
у даній справі до розгляду Київським
апеляційним господарським судом
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Київської області
від 06.09.2011р. у справі №23/097-11, суд вирішив
залишити її без задоволення, виходячи з
наступного.

Рішенням господарського суду
Київської області від 06.09.2011р. у справі
№23/097-11 (яке, як зазначено вище, не
набрало законної сили, в зв'язку з
оскарженням його до апеляційної
інстанції) було скасовано рішення ВК
Ірпінської МР від 25.07.2000 р. "Про визнання
права власності на об'єкти нерухомого
майна за ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", яким
було передано у власність позивача
об'єкти нерухомого майна, які в
подальшому було передано у оренду
відповідачеві.

У п.3.16 роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від 26
грудня 2011 року N 18, вказано, що статтею 79
ГПК встановлено вичерпний перелік
підстав зупинення провадження у
справі. Зупинення провадження у справі
з інших підстав є неправомірним.
Зокрема, відповідно до частини першої
статті 79 ГПК господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини друга -
четверта статті 35 ГПК). Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Оскільки договір оренди від 27.02.2009 р.
№3200103/2009-21 у судовому порядку не
оскаржується, а розгляд даної справи, у
зв'язку з наявністю належних та
допустимих доказів, на підставі яких
можна вирішити спір по суті, є можливим,
дана справа та справа №23/097-11 не є
взаємопов'язаними, відповідно, заява
відповідача про зупинення провадження
у даній справі задоволенню не підлягає.

14.01.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник позивача подав
заперечення на клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.01.2014 р. у зв'язку з неявкою
у судове засідання представника
відповідача розгляд справи відкладено
на 03.02.2014 р. та продовжено строк
вирішення спору у порядку ст. 69 ГПК
України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.02.2014 р. у зв'язку з
повторною неявкою у судове засідання
представника відповідача розгляд
справи відкладено на 10.02.2014 р.

У судове засідання представник
відповідача не з'явився, хоча про час
місце та дату судового засідання
відповідач був повідомлений належним
чином ухвалами господарського суду від
14.11.2013 р., 27.11.2013 р., 14.01.2013 р. та 03.02.2014 р.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, суд

встановив:

27 лютого 2009 року між ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", найменування
якого відповідно до приписів норм
Закону України "Про акціонерні
товариства" було змінено на Приватне
акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (орендодавець,
позивач у справі) та Колективним
підприємством "Санаторій "Перемога"
(орендар, відповідач у справі) було
укладено договір оренди № 3200103/2009-21),
відповідно до п. 1.1. якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне володіння та користування
нерухоме та рухоме майно (основні
засоби), перелік якого вказано в
додатку №1 до цього договору, надалі -
майно, що належить орендодавцю на праві
власності та знаходяться за адресою:
Київська область, смт. Ворзель, вул.
Пролетарська, 36 для надання орендарем
послуг санаторно-курортного лікування.

01 липня 2009 року між ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", найменування
якого відповідно до приписів норм
Закону України "Про акціонерні
товариства" було змінено на Приватне
акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (орендодавець,
позивач у справі) та Колективним
підприємством "Санаторій "Перемога"
(орендар, відповідач у справі) вказаний
вище договір оренди було укладено в
новій редакції у формі договору оренди
№ 3200103/2009-49 (надалі договір), відповідно
до п. 1.1. якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування основні засоби: будівлі
та споруди, передавальні пристрої та
об'єкти благоустрою, перелік яких
вказано в додатку №1 до цього договору,
надалі - майно, що належить орендодавцю
на праві власності та знаходиться за
адресою: Київська область, смт. Ворзель,
вул. Пролетарська, 36 для надання
орендарем послуг санаторно-курортного
лікування.

Згідно п. 1.2. договору, строк
користування майном встановлюється з 1
липня 2009 року до 1 березня 2010 року
(включно).

Відповідно до п. 3.1. та 3.2. договору за
користування майном протягом першого
місяця з моменту укладання цього
договору, орендар сплачує орендодавцю
орендну плату у розмірі: 27216,67 грн., крім
того ПДВ - 5443,33 грн., а всього до оплати -
32660,00грн. Орендна плата за майно
встановлюється в грошовій формі та
сплачується орендарем на поточний
рахунок орендодавця безготівковим
розрахунком щомісячно не пізніше 10
числа місяця, що слідує за
розрахунковим, незалежно від наслідків
господарської діяльності орендаря.
Орендодавець визначає розмір орендної
плати шляхом її індексації, але розмір
проіндексованої орендної плати не може
бути нижчий розмірі орендної плати
встановленої на дату укладення цього
договору. Індексація розміру орендної
плати здійснюється з урахуванням
офіційно визначеного індексу інфляції.

Пунктами 2.3., 2.8. та 2.9. договору
передбачено, що вступ орендаря у
користування майном настає після
підписання сторонами цього договору та
акту приймання-передачі майна
уповноваженими представниками сторін.
Після закінчення строку оренди орендар
зобов'язаний повернути орендодавцю
майно протягом трьох робочих днів з
моменту закінчення строку оренди
згідно акту приймання-передачі майна.
Обов'язок по складанню акту
приймання-передачі майна покладається
на ту сторону, яка передає майно іншій
стороні.

Згідно з п.8.1. договору, останній
вступає в дію з 01.07.2009 р. та діє в частині
користування майном до 01 березня 2010
року (включно), а в іншій частині - до
повного та належного виконання
сторонами умов цього договору.

На виконання умов вказаного договору
позивач передав відповідачеві у оренду
вищезазначені основні засоби, що
підтверджується актом
приймання-передачі майна в оренду від
01.07.2009 р., який підписано представниками
сторін та скріплено відтисками печаток
юридичних осіб.

Додатковою угодою №1 від 26.02.2010 р.
сторонам продовжено термін дії
договору оренди від 27.02.2009 р. №3200103/2009-21
до 28.01.2012 р. (включно).

Відповідно до приписів ст. 764 ЦК України
якщо наймач продовжує користуватися
майном після закінчення строку
договору найму, то, за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
договором.

Представниками сторін не надано суду
доказів, які б підтверджували факт
звернення позивача до відповідача з
запереченнями щодо користування
орендованим КП "Санаторій "Перемога"
майном. Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, представником
позивача підписувалися та
скріплювалися відтисками печаток
КП"Санаторій "Перемога" акти
здачі-приймання робіт по оренді
основних засобів до квітня 2013 року, що
свідчить про факт користування
відповідачем орендованим майном та той
факт, що договір оренди від 27.02.2009 р.
№3200103/2009-21 станом на квітень 2013 року був
чинним у зв'язку з його пролонгацією.

Відповідно до умов вказаного вище
договору оренди, відповідач мав
сплатити позивачеві за період з серпня
2011 року по квітень 2013 року 662513,81 грн.
орендної плати, що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) по оренді основних засобів за
період з серпня 2011 року по квітень 2013
року на загальну суму у розмірі 662513,81
грн.

Проте, як зазначає позивач, в порушення
своїх договірних зобов'язань,
відповідач не здійснив у повному
обсязі розрахунки з ПрАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" по орендній платі
за користування об'єктом оренди за
період з серпня 2011 року по квітень 2013
року, у зв'язку з чим за відповідачем
рахується заборгованість у розмірі
662513,81 грн.

Відповідно до частини першої ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на умови п. 3.2. договору
відповідач мав здійснити розрахунки по
орендній платі з позивачем за квітень
місяць 2013 року до 10.05.2013 р. (включно).

В свою чергу, відповідач, належним
чином повідомлений про місце дату та
час, у судове засідання не явився,
будь-яких доказів, які б спростовували
наявність зазначеної заборгованості
до суду не подав.

З огляду на вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання КП "Санаторій "Перемога"
своїх зобов'язань щодо здійснення
орендних платежів за договором оренди
від 27.02.2009 р. №3200103/2009-21.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно з частиною першою та частиною
сьомою статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до частини шостої статті 283
Господарського кодексу України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Згідно з приписами частини першої ст. 759
ЦК України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини першої та п'ятої
статті 762 Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В ході розгляду справи позивачем
належними та допустимими доказами
доведено той факт, що заборгованість
відповідача перед ПрАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" по орендній платі
за користування об'єктом оренди за
період серпня 2011 року по квітень 2013
року складає 662513,81 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 662513,81 грн.
боргу підлягає задоволенню.

Окрім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 34904,49 грн. 3%
річних, 2650,06 грн. інфляційних втрат та
176058,62 грн. пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Зробивши розрахунок 3% річних по
заборгованості по орендній платі за
кожний місяць заборгованості окремо за
період з 31.08.2011р. по 01.06.2013 р. (вказаний у
розрахунку позивача), суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
3% річних у розмірі 34904,49 грн.
задовольняє частково, а саме, у розмірі
16813,03 грн., оскільки відповідний
розрахунок виконано позивачем
арифметично невірно.

Зробивши розрахунок інфляційних втрат
по заборгованості по орендній платі за
кожний місяць заборгованості окремо за
період з 31.08.2011р. по 01.06.2013 р. (вказаний у
розрахунку позивача), суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат у розмірі 2650,06 грн.
задовольняє частково, а саме, у розмірі
208,95 грн., оскільки відповідний
розрахунок виконано позивачем
арифметично невірно.

Згідно з частиною першою ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.1. договору оренди у
випадку прострочення оплати платежів,
визначених розділом 3 цього договору
орендар сплачує орендодавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми належної до сплати за кожний
день прострочення.

Відповідно до частини шостої ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Зробивши розрахунок пені по
заборгованості по орендній платі за
кожний місяць заборгованості окремо за
період з 31.08.2011р. по 01.06.2013 р. (вказаний у
розрахунку позивача), з урахуванням
положень частини шостої ст. 232 ГК
України, суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені у розмірі
176058,62 грн. задовольняє частково, а саме,
у розмірі 41467,40 грн. оскільки
відповідний розрахунок виконано
позивачем арифметично невірно.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 662513,81 грн. основного
боргу, 16813,03 грн. 3% річних, 208,95грн.
інфляційних втрат та 41467,40 грн. пені, а
загалом 721003,19 грн.

Судові витрати, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Разом з тим, відповідно до п. 3 частини
другої ст. 6 Закону України "Про судовий
збір" у разі якщо позовну заяву подано
після подання заяви про вжиття
запобіжних заходів чи заяви про
забезпечення доказів або позову,
розмір судового збору зменшується на
розмір судового збору, сплаченого за
подання заяви про вжиття запобіжних
заходів чи заяви про забезпечення
доказів або позову.

У п. 2.5. роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
вказано, що Законом передбачено (абзац
третій частини другої статті 6)
зменшення розміру судового збору з
позовної заяви, поданої після подання
заяви про вжиття запобіжних заходів
або забезпечення позову, на розмір
судового збору, сплаченого за подання
заяви про вжиття запобіжних заходів чи
заяви про забезпечення позову.
Зазначене зменшення розміру судового
збору здійснюється і в разі
одночасного (в один і той же день)
подання до господарського суду
позовної заяви і заяви про
забезпечення позову, в тому числі при
об'єднанні їх в одному документі. Якщо
заяву про забезпечення позову подано
після подання позовної заяви, то
відповідне зменшення суми судового
збору не здійснюється. Передбачене
згаданою нормою зменшення розміру
судового збору не ставиться Законом у
залежність від результатів судового
розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було об'єднано позовну заяву
та заяву про забезпечення позову та
сплачено судовий збір у розмірі 17523,00
грн., відповідно, вказана сума судового
збору має бути зменшена на суму
судового збору, передбачену чинним
законодавством, за подання заяви про
забезпечення позову.

Крім того, відповідно до п. 1 частини
першої ст. 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

У п. 5.2. роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
вказано, що питання про повернення
сплаченої суми судового збору
вирішується господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору. Про
таке повернення зазначається в
резолютивній частині судового рішення,
яким закінчується розгляд справи по
суті (при цьому в його мотивувальній
частині наводяться підстави
повернення сум судового збору згідно
із Законом).

Таким чином, суд, здійснивши
відповідний розрахунок, встановив, що
позивачу у зв'язку з внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом слід повернути з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 0,46 грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Колективного
підприємства "Санаторій "Перемога" (08296,
Київська область, м. Ірпінь, смт.
Ворзель, вул. Пролетарська, буд. 36; код
ЄДРПО України 02647496) на користь
Приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (01033, м. Київ, вул.
Шота Руставелі, буд. 39/41; код ЄДРПО
України 02583780) - 662513 (шістсот шістдесят
дві тисячі п'ятсот тринадцять) гривень
81 коп. боргу по орендних платежах, 16813
(шістнадцять тисяч вісімсот
тринадцять) гривень 03 коп. 3% річних, 208
(двісті вісім) гривень 95 коп.
інфляційних втрат, 41467 (сорок одну
тисячу чотириста шістдесят сім)
гривень 40 коп. пені та 13004 (тринадцять
тисяч чотири) гривні 19 коп. судового
збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Повернути Приватному
акціонерному товариству
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (01033, м. Київ, вул.
Шота Руставелі, буд. 39/41; код ЄДРПО
України 02583780)з Державного бюджету
України частину, сплаченого за
платіжним дорученням № 1267 від 14.10.2013р.,
судового збору, а саме у розмірі 0 (нуль)
гривень 46 коп. (оригінал платіжного
доручення у матеріалах справи).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 13.02.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін