ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 лютого 2014 р. Справа №
902/1322/13

Провадження № 11/902/49/13

Господарський суд Вінницької
області у складі: головуючого судді -
Матвійчука Василя Васильовича, суддів:
Грабика Віталія Володимировича,
Тварковського Анатолія Анатолійовича
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: громадянина ОСОБА_1, м.
Вінниця

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрбуденергозахист», м. Вінниця

до: громадянки ОСОБА_2, м. Нетішин
Хмельницької області

до: громадянина ОСОБА_3, м. Нетішин
Хмельницької області

до: громадянки ОСОБА_4, м. Вінниця

до: громадянина ОСОБА_5, м. Вінниця

про визнання права власності на частку
в статутному капіталі

при секретарі судового засідання
Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача: не з'явився;

відповідача ТОВ «Укрбуденергозахист» -
не з'явився;

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, довіреності № б/н від
10.09.2013 р.;

відповідач - ОСОБА_5 паспорт серія
НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ УМВС
України у Вінницькій області від 30.081995
року.

СУТЬ СПОРУ:

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про визнання за ним права
власності на частку статутного фонду
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрбуденергозахист» в розмірі 76%, що
дорівнює 8968,00 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що у 2001
році громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирішили створити
товариство з обмеженою
відповідальністю
«Укрбуденергозахист», яке є
правонаступником всіх майнових і
немайнових прав МПП
«Вінницябуденергозахист». Відповідно
до п. 7 Установчого договору засновники
створюють товариство зі статутним
фондом в розмірі 11 800,00 грн., який
формується шляхом внесення
засновниками по 2360,00 грн., що
відповідно становить 20% статутного
фонду. Згідно п. 8 Установчого договору
до державної реєстрації товариства
кожен із засновників вносить 30% від
свого внеску в статутний фонд. Внесок в
повному розмірі кожен із учасників
зобов'язаний внести не пізніше
календарного року з моменту державної
реєстрації.

На виконання своїх зобов'язань щодо
внесення 30% від своєї частки у
статутному фонді, всіма засновниками
було внесено по 708,00 грн.. В подальшому,
на виконання умов п. 3 Установчого
договору щодо проведення державної
реєстрації, товариство зареєструвало
Статут у реєстраційній палаті
Вінницької міської ради.

З метою вирішення питання щодо
формування статутного фонду, ОСОБА_1, як
директором товариства, було направлено
засновникам запрошення на збори, які
мали відбутись 10.04.2002 року. Проте,
засновники на збори не з'явились,
статутний фонд у встановлений законом
строк не сформували.

З метою здійснення господарської
діяльності та виконання вимог чинного
законодавства ОСОБА_1 особисто 17.06.2004
року, через касу товариства, поповнив
статутний фонд товариства на суму 8260,00
грн., що підтверджується приходним
касовим ордером та квитанцією банку № 1
від 17.06.2004 року.

Таким чином, ОСОБА_1 було сформовано
статутний фонд товариства в повному
обсязі в сумі 11 800,00 грн., з яких
особисто було внесено 8260,00 грн., що
відповідає 76% статутного фонду
товариства.

ОСОБА_1 неодноразово намагався
вирішити питання щодо внесення вкладів
до статутного фонду, внесення змін до
Статуту щодо перерозподілу часток
засновників товариства на загальних
зборах засновників, однак проведення
таких зборів не відбувалось у зв'язку з
неявкою інших засновників, що вимусило
ОСОБА_1 звернутись до суду за захистом
свого права.

Ухвалою суду від 20.09.2013 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/1322/13 з призначенням до розгляду в
судовому засіданні.

Розгляд справи неодноразово
відкладався у зв'язку з невиконанням
сторонами вимог суду в частині надання
доказів необхідних для вирішення спору
в даній справі та зміною складу суду в
даній справі. Востаннє, ухвалою суду
від 04.02.2014 року розгляд справи
відкладено на 18.02.2014 року та зобов'язано
позивача надати додаткові докази.

Відповідач - товариство з обмеженою
відповідальністю
«Укрбуденергозахист» в письмових
поясненнях заперечує проти доводів
позивача з підстав наведених в них (а.с.
95, 96). А в заяві № 13/01-14 від 13.01.2014 року
відповідач визнає позовні вимоги з
підстав в наведених в позовній заяві
(а.с. 164, 165).

Представник відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в
письмових поясненнях від 06.11.2013 року
заперечує проти позову посилаючись
зокрема на недостовірність тверджень
позивача щодо скликання зборів
засновників товариства у 2002 та 2004
роках. Наголошує на невідповідності
доказів повідомлення засновників
товариства про скликання зборів. Також
посилається на ту обставину, що у 2002
році засновник товариства ОСОБА_5
передав позивачу готівкою 8260,00 грн.
для сформування статутного фонду
товариства, а тому твердження
останнього про сформування статутного
фонду за власний кошт не відповідають
дійсності. В наведених поясненнях
представник наголошує на пропущенні
позивачем строків позовної давності
та клопоче про їх застосування судом.

Перевіривши доводи представників
сторін поданими доказами, дослідивши
матеріали справи судом встановлено
наступне.

10 квітня 2001 року громадянами України
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
створено товариство з обмеженою
відповідальністю
«Укрбуденергозахист» (надалі ТОВ
«Укрбуденергозахист»).

Відповідно до п. 1 Установчого договору
ТОВ «Укрбуденергозахист», останнє
створено на базі МПП
«Вінницябуденергозахист», та є
правонаступником всіх майновий і
немайнових прав та обов'язків МПП
«Вінницябуденергозахист».

Товариство набуває статусу юридичної
особи з дня його державної реєстрації у
встановленому законом порядку, володіє
відособленим майном на правах
колективної власності засновників у
відповідних частках, має самостійний
баланс, розрахунковий на інші рахунки в
установах банків, печатку зі своїм
найменуванням, штампи, знак для товарів
і послуг а також інші реквізити, діє
безстроково до припинення його
діяльності за рішенням зборів
засновників або з інших підстав,
передбачених законодавством України
(п. 3 Установчого договору).

Для забезпечення
господарсько-фінансової діяльності
засновники створюють Статутний фонд в
розмірі 11 800,00 грн. В створені
Статутного фонду приймають участь:

1) ОСОБА_1 - 2360,00 грн., що складає 20%
статутного фонду;

2) ОСОБА_2 - 2360,00 грн., що складає 20%
статутного фонду;

3) ОСОБА_3 - 2360,00 грн., що складає 20%
статутного фонду;

4) ОСОБА_4 - 2360,00 грн., що складає 20%
статутного фонду;

5) ОСОБА_5 - 2360,00 грн., що складає 20%
статутного фонду (п. 7 Установчого
договору).

До державної реєстрації товариства
кожен засновник вносить 30% свого внеску
в Статутний фонд. Кожен засновник
зобов'язаний повністю внести свій
внесок в Статутний фонд товариства не
пізніше календарного року з моменту
державної реєстрації (п. 8 Установчого
договору).

Державну реєстрацію ТОВ
«Укрбуденергозахист» проведено 12.04.2001
року Реєстраційною палатою Вінницької
міської ради знідно наказу № 234-Р та
зареєстровано в реєстрі за № 00318.

Відповідно до п. 1.10 Статуту ТОВ
«Укрбуденергозахист» засновниками
товариства є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Пунктом 1.11 Статуту визначено, що
порядок формування Статутного фонду,
розмір частки кожного із засновників,
строки та порядок внесення ними
вкладів визначається Установчим
договором про створення товариства.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами у справі, до
моменту державної реєстрації ТОВ
«Укрбуденергозахист», статутний
капітал товариства був сформований у
розмірі 3 540,00 грн., що становить 30 % від
його загального розміру.

Сплата решти суми статутного капіталу
ТОВ «Укрбуденергозахист», відбувалося
одним платежем, а саме: 17.06.2004 року
ОСОБА_1 внесено в касу ТОВ
«Укрбуденергозахист» 8 260 грн. Цією ж
датою ТОВ «Укрбуденергозахист» через
ОСОБА_1 було поповнено статутний фонд
на вказану суму. Наведені обставини
підтверджуються квитанцією до
прибуткового касового ордера № 83 від
17.06.2004 року та квитанцією № 1 від 17.06.2004
року. (а.с. 40, 41). Зі змісту вказаних
доказів вбачається, що поповнення
Статутного фонду товариства в розмірі 8
260 грн. було здійснено саме ОСОБА_1

Таким чином, наявні у справі докази
свідчать про те, що статутний капітал
ТОВ «Укрбуденергозахист» 76% був
сформований одним учасником - ОСОБА_1,
решта учасників товариства (ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5) свої вклади до
статутного капіталу товариства не
внесли в повному обсязі на час розгляду
справи.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 113
Цивільного кодексу України
господарським товариством є юридична
особа, статутний (складений) капітал
якої поділений на частки між
учасниками.

Товариством з обмеженою
відповідальністю є засноване одним або
кількома особами товариство, статутний
капітал якого поділений на частки,
розмір яких встановлюється статутом
(ч.1 ст. 140 ЦК України).

Корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами (ч. 1 ст. 167 ГК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
117 Цивільного кодексу України, пункту б)
частини 1 статті 11 Закону України "Про
господарські товариства" учасники
господарського товариства зобов'язані
виконувати свої зобов'язання перед
товариством, у тому числі ті, що
пов'язані з майновою участю, а також
робити вклади (оплачувати акції) у
розмірі, в порядку та засобами, що
передбачені установчим документом.

Частина 1 статті 144 Цивільного кодексу
України визначає, що статутний капітал
товариства з обмеженою
відповідальністю складається із
вкладів його учасників. Розмір
статутного капіталу дорівнює сумі
вартості таких вкладів. Статутний
капітал товариства визначає
мінімальний розмір майна товариства,
що гарантує інтереси його кредиторів.

Не допускається звільнення учасника
товариства з обмеженою
відповідальністю від обов'язку
внесення вкладу до статутного капіталу
товариства, у тому числі шляхом
зарахування вимог до товариства (ч. 2 ст.
144 ЦК України).

Вкладом до статутного (складеного)
капіталу господарського товариства
можуть бути гроші, цінні папери, інші
речі або майнові чи інші відчужувані
права, що мають грошову оцінку, якщо
інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 13
Закону України "Про господарські
товариства").

Зазначені об'єкти згідно зі статтею 177
ЦК України є об'єктами цивільних прав.
Відповідно і частка власника у
статутному капіталі товариства є
предметом цивільних відносин, яка
засвідчує участь особи у товаристві.

За положеннями статті 52 Закону України
"Про господарські товариства" в
редакції станом на час створення
Товариства, у товаристві з обмеженою
відповідальністю створюється
статутний фонд, розмір якого повинен
становити не менше суми, еквівалентної
100 мінімальним заробітним платам,
виходячи із ставки мінімальної
заробітної плати, діючої на момент
створення товариства з обмеженою
відповідальністю. До моменту
реєстрації товариства з обмеженою
відповідальністю кожен з учасників
зобов'язаний внести до статутного
фонду не менше 30 відсотків вказаного в
установчих документах вкладу. Внесення
до статутного фонду грошей
підтверджується документами, виданими
банківською установою. Учасник
зобов'язаний повністю внести свій
вклад не пізніше року після реєстрації
товариства. У разі невиконання цього
зобов'язання у визначений строк
учасник, якщо інше не передбачено
установчими документами, сплачує за
час прострочки 10 відсотків річних з
недовнесеної суми. Учаснику товариства
з обмеженою відповідальністю, який
повністю вніс свій вклад, видається
свідоцтво товариства.

Чинна редакція статті 52 Закону України
"Про господарські товариства"
встановлює, що статутний капітал
товариства з обмеженою
відповідальністю підлягає сплаті
учасниками товариства до закінчення
першого року з дня державної
реєстрації товариства. Якщо учасники
до закінчення першого року з дня
державної реєстрації товариства не
внесли (не повністю внесли) свої вклади,
загальні збори учасників приймають
одне з таких рішень:

про виключення із складу товариства
тих учасників, які не внесли (не
повністю внесли) свої вклади, та про
визначення порядку перерозподілу
часток у статутному капіталі;

про зменшення статутного капіталу та
про визначення порядку перерозподілу
часток у статутному капіталі;

про ліквідацію товариства.

Учаснику товариства з обмеженою
відповідальністю, який повністю вніс
свій вклад, видається свідоцтво
товариства.

Таким чином, передбачений в
установчому документі розмір
статутного капіталу товариства з
обмеженою відповідальністю
розподіляється на частки кожного
учасника пропорційно вартості його
вкладу, тобто частка учасника в
статутному капіталі товариства має
відповідати вартості його майнової
участі в такому капіталі. Відтак,
особливістю статутного капіталу
товариства є його поділ на частки
кожного з учасників, які у
відповідності з цими частками
здійснюють управління товариством в
межах та порядку, визначених
законодавством та установчим
документом.

Отже, розмір часток учасників
товариства встановлюється статутом, а
право на частку є зустрічним надбанням,
яке отримує учасник від товариства при
внесенні вкладу до статутного капіталу
товариства.

Участь у товаристві майном і
узгодження між учасниками спільного
управління ним наділяє учасника
корпоративними правами, а тому
відносини щодо цих прав мають характер
корпоративних правовідносин.

До закінчення першого року з дня
державної реєстрації товариства з
обмеженою відповідальністю розмір
часток кожного з учасників
встановлюється виключно статутом.

Зміни вартості майна, внесеного як
вклад, та додаткові внески учасників не
впливають на розмір їх частки у
статутному капіталі, вказаної в
установчих документах товариства, якщо
інше не передбачено установчими
документами (частина друга статті 51
Закону України "Про господарські
товариства"). Зазначене положення
Закону кореспондується з положеннями
абзацу другого частини четвертої
статті 82 ГК України, згідно з якими
статутом може бути встановлено порядок
визначення розміру часток учасників
залежно від зміни вартості майна,
внесеного як вклад, та додаткових
внесків учасників. Таке законодавче
врегулювання питання щодо участі у
товаристві з обмеженою
відповідальністю відповідає суті й
змісту корпоративних відносин і
ґрунтується на засадах свободи
договору, справедливості,
добросовісності та розумності (пункти
3, 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Отже, лише протягом першого року з дня
державної реєстрації товариства його
учасники мають корпоративні права,
незалежно від факту повного чи
часткового внесення (сплати) вкладів.

Статутом ТОВ «Укрбуденергозахист» не
передбачено порядку визначення
розміру часток засновників.

У свою чергу, лише чинна редакція
статті 52 Закону України "Про
господарські товариства" імперативно
врегульовує питання щодо дій
товариства з обмеженою
відповідальністю у разі невнесення
(неповного внесення) учасниками своїх
вкладів до закінчення встановленого
річного строку.

Редакція наведеної статті Закону
станом на дати заснування Товариства
не визначає таких наслідків у випадку
невиконання учасником товариства
свого обов'язку щодо внесення вкладу
протягом року з дня державної
реєстрації товариства. Не регулює
вказане питання і статут Товариства та
Установчий договір.

Як встановлено вище, засновники
Товариства, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 свої вклади до статутного
капіталу Товариства не вносили в
повному розмірі.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ч. 1 ст. 392 ЦК України).

Враховуючи наведені вище положення
законодавства, а також ті фактичні
обставини, що частки учасників у
статутному капіталі ТОВ
«Укрбуденергозахист», які закріплені
за ними Установчим договором, не
відповідають вартості їх майнової
участі в такому капіталі, суд дійшов
висновку про обгрунтованість доводів
позивача.

Разом з тим, суд зважає на клопотання
представника відповідачів про
застосування строків позовної
давності.

Так, відповідно до пункту 1 ст.268 ЦК
України, позовна давність не
поширюється на вимогу, що випливає із
порушення особистих немайнових прав,
крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 100 ЦК України право
участі у товаристві належить до
категорії особистих немайнових прав.

Проте частка в статутному капіталі
товариства з обмеженою
відповідальністю є майновим правом
учасника господарського товариства і
позивачем заявляються саме майнові
вимоги, пов'язані з внеском до
статутного капіталу грошових коштів.
Вимоги про визнання права власності
на частки у статутному капіталі
товариства носять економічний зміст, а
тому на них поширюється позовна
давність.

У пункті 5.4 постанови Пленуму ВГСУ №10
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарським спорів"
роз'яснено, що у разі, якщо особа
захищає корпоративні права, пов'язані з
її майновим правом, то до відповідних
правовідносин застосовуються
положення про позовну давність.

Відповідно до ст.257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ст.267 ЦК України, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

В поясненнях від 13.01.2014 року (а. с. 162, 163)
позивач заперечує проти тверджень
відповідача щодо пропущення строків
позовної давності посилаючись на те, що
в період 2002, 2004 та 2011 років позивач
ініціював скликання загальних зборів.
В підтвердження чого надає запрошення
на збори засновників призначені на
10.04.2002 року, 20.07.2004 року та 01.04.2011 року і
описи вкладення відповідно від 07.03.2002
року, від 18.06.2004 року та від 01.03.2011 року.

Частиною 1 статті 264 Цивільного кодексу
України визначено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.

Матеріали справи не містять доказів
отримання відповідачами запрошень на
загальні збори у 2002 та 2004 роках. З метою
встановлення даної обставини, суд
ухвалою від 04.02.2014 року зобов'язав
останнього надати відповідні докази.
Однак, станом на день розгляду справи,
позивачем не виконано вимог суду, отже
не доведено даної обставини. Посилання
останнього на запрошення на загальні
збори у 2011 році, до порядку денного
яких включені питання щодо формування
Статутного фонду товариства,
перерозподілу часток та внесення змін
до Статуту, також не можуть
розцінюватись судом як підстава для
переривання строків позовної давності,
оскільки саме запрошення та отримання
його засновниками не свідчить про
визнання ними права позивача на частку
в статутному фонді в розмірі 76%.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 05.02.2014 року у справі №
904/6094/13.

В силу ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Суд відхиляє доводи відповідачів,
наведені в поясненнях, оскільки
законодавство не встановлює
вичерпного переліку документів, які
можуть підтверджувати факт формування
статутного капіталу Товариства.
Посилаючись на передачу ОСОБА_5 ОСОБА_1
гошових коштів в розмірі 8 260 грн. для
поповнення Статутного фонду
Товариства, відповідач не довів даної
обставин у спосіб визначених
Господарським процесуальним кодексом
України.

Зважаючи на наведене вище, в його
сукупності та виходячи з принципів
законності, розумності і
справедливості, суд дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позову, а тому в позові
слід відмовити з розподілом судових
витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 82, 84, 85, 115
Господарського процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Копію рішення направити позивачу та
відповідачу ТОВ «Укрбуденергозахист»

рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Повне рішення складено 24.02.2014р.

Головуючий суддя
Матвійчук В.В.

Судді
Грабик В.В.

Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

3 - ТОВ "Укрбуденергозахист" (21037, м.
Вінниця, вул. Вишнева, 2)