ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2014 року Справа №
912/1343/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Крутовських
В.І. - доповідач,

суддів: Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є.

при секретарі судового засідання
Однорог О.В.

Представники сторін:

відповідач: ОСОБА_1, свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця НОМЕР_1 від 28.01.1994,
фізична
особа-підприємець.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
рішення господарського суду
Кіровоградської області від 08.11.2013 року
у справі №912/1343/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м. Кіровоград

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м. Кіровоград

про стягнення 32 005,1 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 08.11.2013 року
по справі №912/1343/13 (суддя Макаренко Т.В.)
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3
заборгованість у сумі 1 108, 15 грн. та
судовий збір у сумі 59, 57 грн..
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Фізична
особа-підприємць ОСОБА_3 звернулася до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Кіровоградської області від 08.11.2013 року
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог. Прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі. Всі господарські
витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що оскаржуване
рішення прийнято судом з порушенням
норм матеріального права та має місце
не відповідність висновків суду
обставинам справи.

Відповідач у запереченнях на
апеляційну скаргу зазначає, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Скаржник посилається тільки на ті
пункти Договору суборенди від 01.05.2013
року, які відповідають його позиції і
не враховує пункти Договору суборенди,
які регулюють відносини сторін
Договору.

Дію, зміну, припинення, розірвання
Договору суборенди від 01.05.2013 року
передбачає розділ вісім спірного
Договору.

Відповідач у своїх листах на ім'я
позивача про розірвання Договору
посилався на п. 8.4 та 8.8 договору.

Позивач не уклав з відповідачем
додаткову угоду до Договору суборенди
про надання сервісних послуг і не надав
ці послуги, що негативно відобразилося
на діяльності відповідача по продажу
чоловічого одягу.

Відповідач Фізична особа-підприємць
ОСОБА_1 вважає, що позивач не зазначила
в скарзі обґрунтованих належних
доводів того, що господарський суд при
винесені рішення, зробив висновки, які
не відповідають обставинам справи та
порушують норми матеріального права.
Просить постановити постанову, якою
залишити апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Кіровоградської області від 08.11.2013
року по справі №912/1343/13 залишити без
змін.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
від 02.12.2013 року у справі №912/1343/13
прийнято та призначено апеляційну
скаргу до розгляду колегією суддів у
складі: головуючий суддя:
Крутовських В.І., суддів: Дмитренко А.К.,
Прокопенко А.Є..

16.12.2013 року на адресу
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання «Про розгляд
справи без участі сторони».

У судове засідання 17.12.2013 року
відповідач не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

У судовому засіданні 17.12.2013 року
представником позивача заявлено
клопотання про продовження строку
вирішення спору в порядку статті
69 Господарського процесуального
кодексу України до 18.02.2014 року.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
від 17.12.2013 року продовжено строк
вирішення спору до 18.02.2014 року та
відкладено розгляд справи на 23.01.2014
року.

20.01.2014 року на адресу
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання.

У судове засідання 23.01.2014 року
відповідач не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином, відповідно до вимог
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України 20.02.2013
року №28.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
від 23.01.2014 року відкладено
розгляд справи на 13.02.2014 року.

У судовому засіданні 13.02.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(далі-позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(далі-відповідач) укладено Договір
суборенди №7 від 01.05.2013 року
(далі-Договір). Згідно з умовами
Договору позивач взяла на себе
обов'язки Орендаря, а відповідач -
Суборендаря.

Згідно з п. 1.1. Договору Орендар передав,
а Суборендар прийняв у тимчасове
платне користування на строк
визначений умовами даного Договору, на
умовах суборенди, без права викупу
частину нежитлового приміщення
загальною площею 113 кв.м.
(далі-приміщення), яке розташоване на
3-му поверсі у будівлі за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 8.1 Договору вказаний
правочин вступає в силу з моменту
підписання його Сторонами з 01.05.2013 року
і діє до 31.12.2013 року включно.

Факт приймання-передачі приміщення у
суборенду підтверджується копією Акту
приймання-передачі приміщення в
суборенду від 01.05.2013 року, який
підписано сторонами без зауважень (акр.
с. 16).

Відповідачем сплачувались платежі до
липня 2013 року, передбачені умовами
Договору вчасно та у повному обсязі.
Доказом сплати гарантійного внеску в
розмірі 1017 дол. США, орендної плати,
комунальних та
сервісно-експлуатаційних витрат
підтверджується копіями розрахункових
квитанцій серії АВБ №009023 від 27.04.2013
року, №009024 від 04.06.2013 року, №009025 від
05.07.2013 року (арк. с. 103).

17.07.2013 року Суборендар усно звернувся
до позивача з пропозицією достроково
розірвати Договір, у зв'язку з чим
Орендарем було направлено письмову
відповідь від 17.07.2013 року. У вказаному
листі від 17.07.2013 року позивач посилався
на п. 4.5 Договору, відповідно до якого,
при бажанні достроково звільнити
приміщення Орендар зобов'язаний
письмово повідомити Орендодавця за 2
(два) місяці до такого звільнення, такий
місяць буде вважаться останнім місяцем
оренди, який оплачується у строки
відповідно до п. 3.6 даного Договору та
на абз. 2 п. 4.2 Договору, який зобов'язує
Суборендаря здійснити за свій рахунок
ремонтні роботи для приведення
приміщення у відповідний стан.

Листом від 19.07.2013 року відповідач
письмово повідомив позивача про
дострокове розірвання Договору
суборенди від 01.05.2013 року з 01.08.2013 року
та зобов'язався виконати усі вимоги,
викладені у листі позивача від 17.07.2013
року.

У листі від 20.07.2013 року позивач не
прийняв пропозицію відповідача щодо
дострокового припинення Договору та
наголосив на необхідності виконання п.
4.5 Договору, відповідно до якого при
бажанні достроково звільнити
приміщення Орендар зобов'язаний
письмово повідомити Орендодавця за 2
місці до такого звільнення, такий
місяць буде вважатись останнім місяцем
оренди, який оплачується у строки
відповідно до п. 3.6 даного Договору та
щодо необхідності проведення
ремонтних робіт.

У листі від 26.07.2013 року відповідач
звернувся до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з проханням
про:

- розірвання Договору суборенди №7 від
01.05.2013 року шляхом підписання
додаткової угоди про дострокове
припинення Договору суборенди №7 від
01.05.2013 року та Акту передачі та
приймання приміщення з суборенди;

- 19 серпня 2013 року рахувати останнім
днем оренди орендованого приміщення,
при цьому, залишити гарантійний внесок
в рахунок приведення у відповідність
орендованого приміщення; для
проведення дострокової та кінцевої
оплати послуг за Договором №7 від 01.05.2013
року, виставити Суборендарю рахунок за
19 днів серпня 2013 року;

- підписати додаткову угоду про
дострокове припинення Договору №7 від
01травня 2013 року та акт
примайння-передачі приміщення.

Із копії листа-відповіді Орендодавця
від 27.07.2013 року вбачається, що позивач
вимагав дотримання відповідачем умов
Договору, а саме п. 4.5 та п. 3.6 Договору та
зазначав, що Суборендарем так і не
подано відповідного письмового
повідомлення про дострокове
звільнення приміщення за 2 місяці до
такого звільнення.

Сторонами не підписувалось одночасно
(орендодавцем та орендарем) такого
документу, як акт приймання-передачі
(повернення) приміщення із суборенди,
проте приміщення відповідачем
звільнено 15.08.2013 року. Вказане не
заперечується сторонами та
підтверджується доданими до
матеріалів справи копіями Акту
приймання-передачі суборендованого
приміщення від 15.08.2013 року та Актом про
дострокове звільнення Приміщення
Суборендарем до Договору суборенди №7
від 01.05.2013 року, які складені позивачем .

Відповідно до частини 2 статті 795
Цивільного кодексу України повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

Відповідно до норм статті 797 Цивільного
кодексу України, плата, яка
справляється з наймача будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), складається з плати за
користування нею і плати за
користування земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
п. 4.5.2 Договору суборенди, яким
передбачено, що орендар нараховує
суборендну плату за 30 днів (які
вважаються останнім місяцем
суборенди), що йде за днем складання
акту про дострокове звільнення
приміщення та п. 4.6 Договору суборенди,
де зазначено, що суборендар у
будь-якому разі не звільняється від
оплати платежів, як за фактичний час
суборенди, так і за 30 днів (які
вважаються останнім місяцем
суборенди), що йде за днем складання
Акту про дострокове звільнення
приміщення, на які позивач посилається
як на підставу стягнення з відповідача
заборгованості, суперечать
вищезазначеним нормам статей 795, 797
Цивільного кодексу України.

В частині 1 статті 215 Цивільного кодексу
України зазначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 1 статті 203 встановлює, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частиною 1 статті 217 Цивільного кодексу
України визначено, що недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
клопотання відповідача, яке подане ним
06.11.2013 року. Господарський суд
Кіровоградської області правомірно
задовольнив вказане клопотання
частково та користуючись правом,
наданим п. 1 ч. 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України визнає
недійсними повністю п. 4.5.2 Договору
суборенди №7 від 01.05.2013 року, яким
передбачено, що орендар нараховує
суборендну плату за 30 днів (які
вважаються останнім місяцем
суборенди), що йде за днем складання
акту про дострокове звільнення
приміщення.

Колегія суддів погоджується з
господарським судом першої інстанції
про те, що визнав частково недійсним
частково п. 4.6 Договору суборенди №7 від
01.05.2013 року, в тій частині, де зазначено,
що "суборендар у будь-якому разі не
звільняється від оплати платежів, ...
так і за 30 днів (які вважаються останнім
місяцем суборенди), що йде за днем
складання Акту про дострокове
звільнення приміщення", крім слів "як за
фактичний час суборенди", які
відповідають нормам чинного
законодавства.

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком господарського суду, що
відповідачем не сплачено позивачу
суборендну плату за період з 01.08.2013 року
по 15.08.2013 року (15 календарних днів) у
сумі 4 232, 35 грн..

В решті позовних вимог у частині
стягнення суборендної плати заявлені
позивачем безпідставно, а тому
господарський суд Кіровоградської
області правомірно відмовив в
задоволені позовних вимог в цій
частині.

В п. 3.8.1 Договору суборенди сторони
передбачили внесення суборендарем
гарантійного платежу у розмірі
місячної суборендної плати, який
вноситься відповідно до п. 3.8.2. не
пізніше ніж за 5 календарних днів після
підписання даного договору.

У пункті 3.8.2 Договору сторони узгодили,
що платіж буде утримуватися Орендарем
на протязі дії даного Договору, як
забезпечення сплати Суборендарем
суборендної плати та виконання інших
обов'язків за даним Договором.

Відповідно до п.3.8.4. Договору Орендар
має право за власним рішенням в
односторонньому поряду покрити
прострочену заборгованість
суборендаря по платежам та неустойці,
встановленими даним Договором, а також
витрати на ремонт Приміщення та інші
витрати, спричинені невиконанням
та/або неналежним виконанням
Суборендарем вимог даного Договору за
рахунок гарантійного платежу,
направивши Суборендарю письмове
повідомлення про проведення
відрахування коштів із суми
гарантійного платежу, яке одночасно є
вимогою про поповнення суми
гарантійного платежу до вказаного в п.
3.8.1 розміру.

Відповідач не вимагав повернення
вказаного гарантійного платежу та
просив у своєму листі від 26.07.2013 року
залишити гарантійний внесок в рахунок
приведення у відповідність
орендованого приміщення, а позивач не
вимагав поповнення гарантійного
платежу (арк. с. 26).

Позивач до суду не подав доказів
повернення вказаного гарантійного
платежу, отже колегія судів
погоджується з тим, що господарський
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
в частині стягнення орендної плати в
сумі 4 232, 35 грн. не підлягають
задоволенню, оскільки гарантійний
платіж знаходиться у позивача і його
вистачало для покриття суборендної
плати за 15 днів.

Судом встановлено, що відповідач
використовував суборендоване
приміщення до 15.08.2013 року, то за період
користування орендованим приміщенням
з 01.08.2013 року по 15.08.2013 року включно,
враховуючи умови договору, відповідач
мав би сплатити позивачу комунальні
послуги в сумі 847, 50 грн.
Враховуючи, що позивачем не повертався
гарантійний платіж і його вистачало
для покриття витрат на сплату
комунальних платежів у сумі 847, 50 грн.,
господарський суд Кіровоградської
області правомірно відмовив в
задоволенні позовних вимог в цій
частині вимог про стягнення витрат на
комунальні платежі.

Колегія суддів згодна з висновком суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні решти позовних вимог в
частині стягнення витрат на комунальні
платежі у зв'язку з безпідставністю їх
нарахування позивачем.

Вимоги позивача в частині стягнення
експлуатаційно-сервісних послуг в сумі
3 101, 85 грн. не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Вартість експлуатаційно-сервісних
послуг визначена підпунктом "а" пункту
3.1.2. Договору в сумі 18,30 грн. за 1 кв.м..

Підпунктом "в" сторони узгодили, що
суборендар зобов'язується підписати
додаткову угоду (додаток до Договору)
про відшкодування затрат, пов'язаних з
наданням експлуатаційно-сервісних
послуг, необхідних для забезпечення
функціонування приміщення та будівлі в
цілому згідно п. 3.1.2 Договору у продовж
двох банківських днів з дати її
отримання.

Сторони не надали суду доказів
існування такої додаткової угоди та
переліку цих послуг отже Договір у цій
частині є неукладеним, а також
позивачем не надано доказів надання
цих послуг відповідачу у період з 01.08.2013
року по 15.08.2013 року.

За таких обставин колегія суддів
погоджується повністю з господарським
судом Кіровоградської області у
відмові в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
експлкатаційно-сервісних послуг у сумі
3 101, 85 грн..

Оскільки встановлено, що гарантійний
платіж перебуває у позивача і він мав
змогу покрити витрати на оплату
суборендної плати та комунальних
платежів за рахунок гарантійного
платежу, колегія суддів погоджується з
доводами відповідача, що у позивача
відсутні підстави для нарахування
штрафу відповідно до п. 6.3 Договору в
сумі 9 170, 70 грн.. Суд обґрунтовано
відмовив у задоволені позовних вимог в
частині стягнення штрафу в сумі 9 170, 70
грн..

Колегія суддів погодилася з висновками
суду першої інстанції, щодо вимог
позивача в частині стягнення вартості
проведених ремонтних робіт в сумі
4493, 00 грн..

Приписами частини 1 статті 776
Цивільного кодексу України
встановлено, що поточний ремонт речі,
переданої у найм, провадиться наймачем
за його рахунок, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідач не надав суду доказів
приведення суборендованого приміщення
відповідно до п. 4.2 Договору у той стан,
в якому Суборендар його прийняв.

Враховуючи, що позивачем не повертався
позивачу гарантійний платіж і за його
рахунок позивач мав змогу покрити
частину витрат на сплату проведених
ремонтних робіт, господарський суд
правомірно задовольнив вимоги
позивача про стягнення вартості
проведених ремонтних робіт частково, в
сумі 1108,15 грн., тобто в частині, якої не
вистачає для покриття витрат позивача
по проведенню ремонту за рахунок
гарантійного платежу.

Колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду
Кіровоградської області щодо відмови в
задоволенні решти позовних вимог в
частині стягнення вартості
проведеного ремонту.

Приписи статтей 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, Закону
України "Про судовий збір" суд покладає
витрати по сплаті судового збору на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, підстав для
скасування чи зміни рішення суду
відповідно до статті 104 Господарського
процесуального кодексу України не
вбачається, апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Дніпропетровської
області без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Кіровоград
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 08.11.2013 року
у справі №912/1343/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
оголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом
двадцятиденного строку з дати її
прийняття.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 18.02.2014 року.

Головуючий суддя
В.І. Крутовських

Суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко