КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа№ 23/8

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Рєпіної Л.О.

За участю представників:

від позивача: Іващенко О.В. -
представник за довіреністю,

від відповідача: Стовбан Н.І. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
«Ватутінськінвестбуд»

на рішення Господарського суду м. Києва
від 10.12.2013р.

у справі №23/8 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» в особі
Структурного відокремленого
підрозділу «Енергозбут «Київенерго»

до Комунального підприємства
«Ватутінськінвестбуд»

про стягнення 39 677,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2009р. Публічне акціонерне
товариство «Київенерго» в особі
Структурного відокремленого
підрозділу «Енергозбут «Київенерго»
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Комунального
підприємства «Ватутінськінвестбуд»
(далі-відповідач) 39 677, 66 грн., з я яких: 31
871, 59 грн. - основного боргу, 3 464, 61 грн. -
інфляційні втрати, 789, 44 грн. - 3% річних
та 3 552, 02 грн. - пеня.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач неналежним чином виконує
свої зобов'язання за Договором №1631399 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 01.10.2003р.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 10.12.2013р. у справі №23/8 позов
задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Комунального
підприємства "Ватутінськінвестбуд" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" 3 464,61 грн.
інфляційних втрат, 789,44 грн. 3 % річних, 3
552,02 грн. пені, 396,78 грн. державного мита
та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Провадження в частині стягнення 31 871,59
грн. основного боргу припинено на
підставі підпункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 10.12.2013р., відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати, посилаючись на
неповне з'ясування обставин
господарським судом, що мають значення
для справи.

Крім того, апелянт посилається на те, що
суд першої інстанції безпідставно
відхилив його клопотання про зменшення
розміру пені.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає
перегляду рішення суду першої
інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
01.10.2013р. між сторонами був укладений
договір на постачання теплової енергії
у гарячій воді № 1631399, предмету якого є
постачання, користування та своєчасна
сплата в повному обсязі спожитої
теплової енергії у гарячій воді, на
умовах, передбачених цим договором.

Згідно із п.2.2.1 договору № 1631399 від
01.10.2003 року позивач зобов'язався
постачати теплову енергію у вигляді
гарячої води на потреби: опалення та
вентиляцію - в період опалювального
сезону; гарячого водопостачання -
протягом року, в кількості та обсягах
згідно з додатком № 1 до договору.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язався
додержуватись кількості споживання
теплової енергії по кожному параметру
в обсягах, які визначені у додатку № 1
до договору, не допускаючи їх
перевищення та своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії
(п.2.3.1 договору № 1631399 від 01.10.2003 року).

Договір № 1631399 від 01.10.2003 року на
постачання теплової енергії у гарячій
воді є договором енергопостачання.

У відповідності до ч.1 ст.275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до даних відомостей обліку
використання теплової енергії за
період з 01.11.2008 року по 01.11.2009 року,
довідки про надходження грошових
коштів за спожиту теплову енергію
позивач поставив відповідачу теплову
енергію вартістю 70 878,60 грн.

Додатком № 4 до договору № 1631399 від
01.10.2003 року сторони погодили, що
відповідач щомісяця з 12 по 15 число
самостійно отримує у Районному відділі
теплозбуту № 6 за адресою: вул.
Меліоративна, будинок № 11 розрахункова
група, табуляграму фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період, акт звірки на
початок розрахункового періоду (один
примірних оформленого акту звірки
Відповідач повертає в РВТ). В разі, якщо
відповідач розраховується за
показниками приладів обліку: при
перевищенні фактичного використання
теплової енергії понад заявленого та
сплаченого до початку розрахункового
періоду, ця кількість перевищення
сплачується самостійно відповідачем
не пізніше 28 числа поточного місяця, у
випадку, якщо фактичне використання
теплової енергії нижче від заявленого
та сплаченого до початку
розрахункового періоду, сальдо
розрахунків визначається за
фактичними показниками приладів
обліку. Якщо відсутні прилади обліку,
кількість фактично спожитої теплової
енергії визначається згідно
договірних навантажень з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія від теплових
джерел позивача та кількості годин
(діб) роботи тепловикористовуючого
обладнання відповідача в
розрахунковому періоді. Різниця між
заявленою та фактично спожитою
останнім теплової енергії сплачується
ним самостійно не пізніше 15 числа
слідуючого за розрахунковим.

Відповідач за період з 01.11.2008 року по
01.11.2009 року несвоєчасно розрахувався за
використану теплову енергію та
допустив виникнення заборгованості,
яка на момент звернення позивача до
суду першої інстанції з позовом
складала 31 871,59 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

З наданої копії банківської виписки
від 16.12.2009 року вбачається, що
відповідач після порушення
провадження у справі сплатив суму
основного боргу у розмірі 31 871, 59 грн.

Дана обставина сторонами не
оспорюється.

Враховуючи вищезазначене, провадження
в частині стягнення основного боргу у
розмірі 31 871,59 грн. підлягає припиненню
на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача інфляційних втрат та 3%
річних, судова колегія також
погоджується з висновком суду першої
інстанції в цій частині, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлене вище
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, положення зазначених
правових норм та перевіривши
розрахунок позивача, з відповідача
судом першої інстанції правомірно
стягнуто 3 464,61 грн. інфляційних втрат та
789,44 грн. 3% річних за період з грудня 2008
року по жовтень 2009 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені, судова колегія також
погоджується з висновком суду першої
інстанції в цій частині, виходячи з
наступного.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Пунктом 7 додатку № 4 до договору № 1631399
від 01.10.2003 року сторони визначили, що
відповідачу на суму боргу на початок
кожного розрахункового періоду
(місяця) позивачем нараховується пеня в
розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту
його повного погашення, але не більше
суми обумовленої чинним
законодавством України.

Враховуючи вищезазначене та
перевіривши розрахунок позивача, з
відповідача судом першої інстанції
правомірно стягнуто 3 552,02 грн. пені за
період з травня по жовтень 2009 року.

Стосовно посилань апелянта на те, що
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення безпідставно не
застосовано п.3 ч.1 ст.83 ГПК України,
судова колегія зазначає наступне.

З пункту 1 статті 83 ГПК України
вбачається, що господарський суд
приймаючи рішення має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п.3 ст.551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи те, що розмір неустойки не
перевищує розмір збитків, завданих
позивачу, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції правомірно відхилив
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені.

Крім того, відповідачем не надано
належних та допустимих доказів
скрутного фінансового стану
підприємства. Також, відповідачем не
надано суду будь-яких підтверджень
того, що неналежне виконання
господарського зобов'язання сталось не
з його вини.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що неналежним виконанням
зобов'язання, відповідач порушує
майнові права позивача, інтереси якого,
суд також має враховувати при
вирішенні справи.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Ватутінськінвестбуд»
на рішення Господарського суду м. Києва
від 10.12.2013р. у справі №23/8 залишити без
задоволення.

2.Рішення Господарського суду м.Києва
від 10.12.2013 року у справі №23/8 залишити
без змін.

3.Матеріали справи №23/8 повернути до
Господарського суду м.Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 04.03.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

Л.О. Рєпіна