ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 р.
Справа № 914/36/14

за позовом: Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» в особі Волинської дирекції
УДППЗ «Укрпошта», м. Луцьк

до відповідача: Львівський науково -
дослідний інститут судових експертиз,
м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Державна казначейська
служба України у Личаківському районі
м. Львова, м. Львів

про стягнення 21904, 56 грн.

Суддя Н. Мороз

При секретарі Н. Кривці

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: Курильова Н. З.,
Мартинюк М. Л.

Від третьої особи: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Українським
державним підприємством поштового
зв'язку «Укрпошта» в особі Волинської
дирекції УДППЗ «Укрпошта», м. Луцьк до
відповідача: Львівський науково -
дослідний інститут судових експертиз,
м. Львів за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Державної казначейської служби
України у Личаківському районі м.
Львова, м. Львів про стягнення 22 614, 54
грн., в т.ч.: 21 496, 00 грн. - основного боргу,
803, 89 грн. - пені, 129,14 грн. - інфляційних
втрат та 185, 41 грн. - 3% річних.

Заявою про зменшення позовних вимог
від 24.01.2013р. №16-02-105, позивач просить
стягнути з відповідача 21 496, 00 грн. -
основного боргу, 230,11 грн. - інфляційних
втрат та 178, 45 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 13.01.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 21.01.2014р.

Для об'єктивного та всестороннього
вирішення спору, 21.01.2014р. 04.02.2014р.
розгляд справи відкладався з підстав,
викладених у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судове
засідання 18.02.2014р. не з'явився. В
попередньому судовому засіданні
повідомив про сплату основного боргу в
сумі 21 496, 00 грн., однак заяви про
зменшення позовних вимог не подав.

Представники відповідача в судове
засідання з'явились, підтвердили
відповідними платіжними дорученнями
від 17.01.2014р. сплату основного боргу в
розмірі 21 496, 00 грн. Крім того, 14.02.2014р.
через канцелярію господарського суду
подали письмові пояснення, зокрема,
виникнення заборгованості пояснюють
непроплатою Державною казначейською
службою України платежів з державного
бюджету внаслідок чого, утворилась
бюджетна заборгованість. В стягненні
інфляційних нарахувань та 3% річних
просять відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача, явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила, однак подала письмові
пояснення та повідомила про сплату
відповідачем 24.01.2014р. та 29.01.2014р. на
користь позивача 21 496,00 грн., на підставі
платіжних доручень №31 від 17.01.2014р.
Підтвердили, що станом на 30.12.2013р. в
управлінні Державної казначейської
служби у Личаківському районі м. Львова
залишались неоплачені платіжні
доручення подані Львівським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз на користь Волинської
дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, створивши у
відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України
сторонам, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, суд встановив.

Згідно ст.179 Господарського Кодексу
України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб"єктами господарювання і
негосподарюючими суб"єктами-
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов"язаннями.

10.09.2013р. між Волинською дирекцією
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» та
Львівським науково- дослідним
інститутом судових експертиз укладено
договір №50-г. Згідно умов договору, а
саме п. 1.1. покупець (відповідач - у
справі) зобов'язується закупити, а
постачальник (позивач - у справі)
поставити знаки поштової оплати
(маркові конверти, поштові марки)
немарковану продукцію (немарковані
конверти, листівки). Пунктом 2.1
встановлено ціну договору, яка складає
21 496, 00 грн.

Згідно з п.п. 5.1.1., 5.1.2 договору покупець
(відповідач) за договором зобов'язаний:
приймати поставлений товар відповідно
до умов договору; своєчасно та в
повному обсязі сплачувати грошові
кошти за замовлений товар.

Відповідно умов договору та на
підставі накладної №1/1 від 10.09.2013р.,
довіреності №37 від 10.09.2013р.
відповідачем отримано товар на
загальну суму 21 496, 00 грн. Дана обставина
сторонами не заперечувалась.

Згідно п.3. договору, покупець здійснює
оплату згідно отриманих рахунків, а
попередня оплата проводиться протягом
трьох банківських днів на підставі
отриманих рахунків.

Як встановлено в судових засіданнях,
попередня оплата відповідачем не
здійснювалась, рахунки на оплату
позивачем не виставлялись.

Гарантійним листом №4564 від 26.09.2013р.
відповідач гарантував оплату до
25.10.2013р.

З метою досудового врегулювання спору,
22.10.2013р. позивач звернувся до
відповідача з претензією №16-02-85 про
сплату боргу в сумі 21 496, 00 грн.

Листом від 05.11.2013р. № 5229 відповідач
повідомив, що на виконання взятих на
себе зобов'язань 19.09.2013р. надав платіжне
доручення №694 на проплату платежу в
сумі 21 496, 00 грн. в Управління ДКСУ у
Личаківському районі м. Львова.
Пояснив, що в останнього станом на
01.11.2013р. у зв'язку з непроплатою
Державною казначейською службою
платежів із державного бюджету існує
бюджетна заборгованість, яка буде
згодом погашена. Позивачу
запропоновано розглянути варіант
взаємозаліку з бюджетом, а саме
зменшити заборгованість УДППЗ
«Укрпошта» за зобов'язаннями перед
бюджетом в Управлінні Державного
казначейства України у Личаківському
районі м. Львова. Однак позивач із
зазначеними пропозиціями не погодився.

У зв'язку з невиконанням зобов'язання у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість в сумі 21 496, 00 грн.

Під час розгляду справи позивачем
сплачено суму основного боргу двома
платежами 24.01.2014р. - 20 000, 00 грн., 29.01.2014р. -
1 496, 00 грн., що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями
від 17.01.2014р. №31.

Згідно ст.526 ЦК України в контексті з
вимогами ст.193 ГК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Стаття 216 ГК України встановлює, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування саме до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених законами та
договором.

Відповідно до п.6.3 договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність передбачену
законодавством України та договором.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку з несвоєчасною сплатою
відповідачем суми основного бору,
позивачем нараховано інфляційні
втрати за час прострочення в сумі 230, 11
грн., а також 3% річних у розмірі 178, 45
грн., відповідно до заяви від 24.01.2013
№16-02-105 та поданного розрахунку.

Відповідач вважає вимоги позивача щодо
стягнення інфляційних втрат та 3 %
річних безпідставними з огляду на те,
що заборгованість виникла внаслідок
обставин непереборної сили, які не
існували під час укладення договору, та
виникла поза волею сторін. Зокрема
пояснив, що Львівський науково -
дослідний інститут судових експертиз
Міністерства юстиції України є
державною спеціалізованою установою,
утримується за рахунок коштів
державного бюджету та перебуває на
розрахунково-касовому обслуговуванні
в Управлінні Державної казначейської
служби України у Личаківському районі
м. Львова. Як розпорядник бюджетних
коштів Львівський НДІСЕ бере на себе
бюджетні зобов'язання та подає
документи на здійснення платежів
органу, що здійснює казначейське
обслуговування у межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисом на
поточний рік.

Станом на 01.01.2014р. у зв'язку з
непроплатою Державною казначейською
службою України платежів з державного
бюджету утворилась бюджетна
заборгованість, яка зафіксована
відповідачем у відповідних звітах,
зокрема у звіті про заборгованість за
бюджетними коштами станом на 01.01.2014р. та
довідках про заборгованість з
постачальниками станом на 01.01.2014р. (в
матеріалах справи).

24.01.2014р. та 29.01.2014р., одразу після
відкриття рахунків відповідачем -
Львівським НДІСЕ сплачено наявну
заборгованість - 21 496, 00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями та банківськими виписками.
У зв'язку з оплатою основного боргу,
заборгованість яка виникла на момент
подачі позову до суду відсутня.

У відповідності до приписів ст. 599 ЦК
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору на
підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку в частині стягнення основного
боргу припинити провадження у справі.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань
та 3 % річних суд зазначає.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що
сторони договору звільняються від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання зобов'язань у разі
виникнення обставин непереборної сили,
які не існували під час укладення
договору, виникли поза волею сторін.

На виконання взятих на себе
зобов'язань,19.09.2013р. відповідачем
подано платіжне доручення №694 про
сплату 21 496, 00 грн. за договором №50г від
10.09.2013р., яке отримане Державною
казначейською службою, що вбачається з
реєстру бюджетних фінансових
зобов'язань розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів від
18.09.2013р №123. Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем вживались заходи
щодо добровільного виконання взятих на
себе за договором зобов'язань, однак
проплата зазначеного платежу не була
проведена Державною казначейською
службою.

Бюджетна заборгованість, яка виникла у
зв'язку з непроплатою Державною
казначейською службою України у
Личаківському районі м. Львова
платежів з державного бюджету, виникла
внаслідок об'єктивних обставин, які не
залежали від волі відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні відповідача в своїх
поясненнях, стверджує, що при
проведенні видатків розпорядників і
одержувачів бюджетних коштів органи
казначейства в першу чергу
забезпечують виконання захищених
статей, видатків, перелік яких
визначений ч.2 ст. 55 Бюджетного кодексу
України, а саме виплати заробітної
плати, стипендії, оплату комунальних
послуг, енергоносіїв тощо, враховуючи
наповнення єдиного казначейського
рахунку органами, що контролюють
справляння надходжень бюджету.
Відповідно до Указу Президента України
від 13.04.2011р. №460 «Про Положення про
Державну казначейську службу України»,
Державна казначейська служба України
являється центральним органом
виконавчої влади, основним завданням
якої є реалізація державної політики у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Статтею 617 ЦК України встановлено
підстави звільнення від
цивільно-правової відповідальності,
зокрема передбачено, що особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Непереборна сила є об'єктивним явищем,
тобто подією, яка не залежить від волі,
свідомості та бажання людини. При цьому
ця подія, як правило, має стосовно
діяльності суб'єкта зовнішній характер
втручання.

Враховуючи підтверджене матеріалами
справи погашення відповідачем
основного боргу та вжиття заходів до
добровільного виконання зобов'язання,
а також виникнення заборгованості
внаслідок об'єктивних причин (обставин)
які не залежали від волі відповідача і
утворились внаслідок подій, які
стосуються зовнішнього втручання у
договірні відносини, а саме
перерахунку коштів державним органом,
суд дійшов висновку в задоволенні 230, 11
грн. - інфляційних втрат та 178, 45 грн. - 3%
річних відмовити.

Згідно статей 33, 38 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У разі
задоволення клопотання суд своєю
ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку в частині стягнення основного
боргу провадження у справі припинити, в
решті позовних вимог- відмовити.

Судові витрати, згідно ст.49 ГПК України,
покласти на відповідача пропорційно
розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 526, 625, 617 ЦК України,
ст. ст. 179, 193, 216 ГК України, ст. ст. 4-3, 32, 33,
43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В частині стягнення основного боргу
провадження у справі - припинити.

2. В решті позовних вимог -
відмовити.

3. Стягнути з Львівського науково -
дослідного інституту судових
експертиз, м. Львів, вул. Липинського, 54
() на користь
Українського державного підприємства
поштового зв'язку « Укрпошта» в особі
Волинської дирекції УДППЗ «Укрпошта»,
м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 19
(ідентифікаційний код 20134234) - 1688,40 грн.
судового збору.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

Рішення складено 21.02.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.