КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р.
Справа№ 910/16147/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук
Р.А.

за участю представників:

від позивача Лівчинська Я.С. -
дов. №1702 від 17.02.2014р.

від відповідача Хлопузян Р.Д. -
дов. №2-197д від 17.12.2013р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства

«Укргазвидобування»

на ухвалу

господарського суду міста Києва

від 15.01.2014р. (суддя
Лиськов М.О.)

за заявою Публічного
акціонерного товариства

«Укргазвидобування»

про розстрочку
виконання рішення

господарського
суду міста Києва від 19.09.2013р.

у справі №910/16147/13

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю Науково-

виробниче
підприємство «Дніпронафтогазремонт»

(далі - ТОВ НВП
«Дніпронафтогазремонт»)

до Публічного
акціонерного товариства

«Укргазвидобування» (далі - ПАТ
«Укргазвидобування»)

про стягнення 630 534,93
грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.01.2014р. відмовлено в
задоволенні заяви ПАТ
«Укргазвидобування» про розстрочку
виконання рішення господарського суду
міста Києва у справі №910/16147/13 від 19.09.2013
року.

Не погодившись із згаданою ухвалою
місцевого суду, ПАТ
«Укргазвидобування» оскаржило її в
апеляційному порядку, просило
скасувати та прийняти постанову, якою
розстрочити виконання рішення
господарського суду міста Києва від
19.09.2013р. у справі №910/16147/13 строком на 36
місяців рівними платежами по 17 865,16 грн.
щомісячно з січня 2014 року по грудень 2016
року. В обґрунтування своїх вимог
посилалося на те, що оскаржену ухвалу
прийнято при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
відтак така ухвала є незаконною. За
твердженнями апелянта, на підставі ст.10
Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»,
постанови Кабінету Міністрів України
№1729 від 27.12.2001р. «Про забезпечення
споживачів природним газом», п.3.2.
статуту ПАТ «Укргазвидобування»
відповідач зобов'язаний продавати весь
обсяг видобутого товарного природного
газу винятково Національній
акціонерній компанії «Нафтогаз
України» (далі - НАК «Нафтогаз України»)
та не вправі реалізовувати цей газ
іншим суб'єктам господарювання. В
зв'язку з тим, що НАК «Нафтогаз України»
систематично порушує строки оплати за
поставлений природний газ, його
заборгованість перед ПАТ
«Укргазвидобування» станом на момент
подання апеляційної скарги складає 2,7
млрд. грн. Апелянт зазначав, що ним
вживаються заходи щодо стягнення
заборгованості з НАК «Нафтогаз
України», однак через складну
економічну ситуацію в державі
заборгованість не зменшується. На
думку скаржника, судом першої
інстанції не враховано, що ПАТ
«Укргазвидобування» функціонує в
складних економічних умовах тощо.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014р.
апеляційну скаргу ПАТ
«Укргазвидобування» прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 18.02.2014 року.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р., в
зв'язку з перебуванням судді Алданової
С.О. у відпустці, змінено склад суду та
визначено колегію у складі: головуючий
суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А.,
Коршун Н.М.

Представник апелянта в судовому
засіданні доводи скарги підтримав,
просив її задовольнити, оскаржену
ухвалу скасувати та прийняти
постанову, якою заяву ПАТ
«Укргазвидобування» про розстрочку
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 19.09.2013р. у справі
№910/16147/13 задовольнити за наведених в
апеляційній скарзі підстав.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи скарги заперечив,
просив не брати їх до уваги, а оскаржену
ухвалу місцевого суду як законну та
обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши доводи апеляційної
скарги, дослідивши долучені до
матеріалів справи письмові докази,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
скарга не підлягає задоволенню.

Так, рішенням господарського суду
міста Києва від 19.09.2013р. у справі
№910/16147/13, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013р., позов
задоволено повністю, з ПАТ
«Укргазвидобування» стягнуто на
користь ТОВ НВП
«Дніпронафтогазремонт» 596 781,00 грн.
основного боргу, 33 753,93 грн. три проценти
річних та 12 611,00 грн. судового збору, на
виконання якого 08.01.2014р. видано наказ.

23.12.2013р. до господарського суду міста
Києва надійшла заява відповідача про
розстрочку виконання рішення суду, де
він просив суд розстрочити виконання
рішення від 19.09.2013р. у цій справі
строком на 36 місяців рівними платежами
по 17 865,16 грн. щомісячно з січня 2014 року
по грудень 2016 року.

Заява відповідача мотивована
відсутністю грошових коштів для
виконання згаданого рішення, причиною
якої стало систематичне порушення НАК
«Нафтогаз України» строків оплати за
поставлений природний газ,
заборгованість якого перед ПАТ
«Укргазвидобування» склала 2,3 млрд.
грн. На підтвердження цих обставин
заявник надав копію акта звірки
розрахунків між ПАТ
«Укргазвидобування» та НАК «Нафтогаз
України» за період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р.,
згідно якого станом на 31.10.2013р.
заборгованість НАК «Нафтогаз України»
перед заявником складала 2 288 895 571,70
гривень. Крім цього, за твердженнями
заявника, рішеннями суду, які набрали
законної сили, з ПАТ «ДАТ
«Чорноморнафтогаз» на його користь
стягнуто заборгованість на суму 25 247
040,91 грн., однак ПАТ «ДАТ
«Чорноморнафтогаз» надано розстрочку
виконання цих рішень тощо.

Постановляючи оскаржену ухвалу,
місцевий суд посилався на постанову
пленуму Вищого господарського суду №9
від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України», зокрема
п.7.2., згідно якої розстрочка виконання
рішення є правом, а не обов'язком суду,
яке реалізується в будь-який час від
набрання рішенням законної сили та до
його повного виконання, але виключно у
виняткових випадках та за наявністю
підстав, що ускладнюють його виконання
або роблять таке виконання неможливим.
Натомість боржником зазначено, що
розстрочка необхідна для нього, адже
виконати рішення суду одним платежем
неможливо через відсутність
необхідного обсягу коштів на його
рахунку, жодних доказів на
підтвердження цього факту суду не
надано. Таким чином, при неподанні
боржником доказів відсутності на його
рахунках коштів, місцевий суд вважав
неможливим заявлені ним обставини
розцінювати як виняткові в розумінні
ст.121 ГПК України тощо.

Апеляційний господарський суд
погоджується з такими висновками
місцевого суду.

Так, приписами ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) встановлено, що при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Разом з тим, положеннями ГПК України не
визначено переліку обставин, які
свідчать про неможливість виконання
рішення чи ускладнюють його виконання,
а також не містить вимог до змісту
заяви про розстрочку виконання
рішення. Проте зі змісту ст.121 ГПК
України видно, що заява повинна містити
викладення обставин та обґрунтування
причин, що унеможливлюють чи
утруднюють виконання рішення, а до
заяви мають бути додані докази, які
підтверджують обставини, викладені в
заяві щодо неможливості чи утруднення
виконання рішення. Докази, що
підтверджують зазначені обставини, суд
оцінює за правилами ст.43 ГПК України.

У відповідності до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки розстрочка виконання рішення
допускається у виняткових випадках і
залежно від обставин справи,
господарський суд не зобов'язаний
задовольняти таку заяву, а має право на
підставі ст.121 ГПК України за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора або за своєю ініціативою
розстрочити виконання рішення.

Постановою пленуму Вищого
Господарського суду України №9 від
17.10.2012р. «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України» (п.7.2.)
встановлено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
передбачених статтею 121 ГПК заходів не
вимагається, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Крім цього, розглядаючи заяву про
розстрочку виконання рішення на
підставі ст.121 ГПК України з
врахуванням приписів п.7.2. згаданої
вище постанови пленуму Вищого
господарського суду №9 від 17.10.2012 р.,
місцевий суд повинен брати до уваги не
лише фінансовий стан заявника, а також
фінансовий стан іншої сторони у справі
тощо.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при неподанні доказів відсутності в
боржника на рахунках коштів, немає
підстав вважати такі обставини
винятковими в розумінні ст.121 ГПК
України, в зв'язку з чим в задоволенні
заяви відповідача про розстрочення
виконання рішення слід відмовити.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновками місцевого суду, як
законними, обґрунтованими обставинами
й матеріалами справи, детальний аналіз
яких, як і нормативне обґрунтування
прийнятої ухвали наведено місцевим
судом, підстав для скасування її не
знаходить. Доводи апелянта по суті
скарги, як безпідставні й
необґрунтовані не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджуються
жодними доказами по справі й не
спростовують викладених в судовому
рішенні висновків.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105, 106 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» залишити без
задоволення, ухвалу господарського
суду міста Києва від 15.01.2014р. у справі
№910/16147/13 - без змін.

Матеріали справи №910/16147/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
С.Я. Дикунська

Судді
Г.А. Жук

Н.М. Коршун