ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014 року Справа №
904/5313/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Дмитренко А.К.-
доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Чохи Л.В.

при секретарі: Ревковій Г.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник,
угода про надання правової допомоги
б/н від 01.07.13;

представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області
від 23.09.2013 року у справі № 904/5313/13

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області

про стягнення 31379 грн. 45 коп.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 04.02.2014 року по 27.02.2014 року (ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 23.09.2013
року (суддя Боділовська М.М.) з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
стягнуто 16800 грн. заборгованості за
договором оренди; 1647 грн. 05 коп.
заборгованості зі сплати комунальних
послуг; 1590 грн. 40 коп. пені; 10992 грн.
збитків; 350 грн. витрат за проведення
незалежної оцінки вартості
відновлювального ремонту; 1720 грн.
судового збору; 1000 грн. витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Не погодившись з рішенням суду фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить це
рішення скасувати і прийняти нове, яким
стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 16800 грн.
заборгованості за договором оренди; 1647
грн. 05 коп. заборгованості зі сплати
комунальних послуг; 613 грн. 76 коп. пені.
Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначає порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 у
відзиві на апеляційну скаргу просить
залишити її без задоволення, а рішення
господарського суду без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
правильність застосування
господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, приймаючи
до уваги наступне.

25.05.2012 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3
(орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар)
було укладено договір оренди об'єкту
нерухомості № 1, згідно з п. 1.1. якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в тимчасове володіння нежиле
приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначене приміщення належить
позивачу на праві власності відповідно
до Свідоцтва від 23.09.2009 року № 278,
виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Криворізької
міської ради "Про видачу свідоцтв про
право власності на об'єкти нерухомого
майна", зареєстрованого в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 26.09.2009 року.

Згідно п. 4.1. договору термін оренди
складає 12 місяців з моменту передачі
об'єкта оренди та діє з 01.06.2012 року по
31.05.2013 року.

Позивач зазначає, що до моменту
укладення договору оренди від 25.05.2012
року № 1 відповідач вже користувався
приміщенням на підставі договору
оренди об'єкту нерухомості від 01.05.2011
року № 1, переданого за актом
приймання-передачі приміщення від
25.04.2011 року, тому за договором оренди
від 25.05.2012 року акт
прийому-передачі об'єкту оренди не
складався.

Відповідно п. 5.2. договору розмір
орендної плати складає 5600 грн. на
місяць, додатково сплачуються платежі
за спожиту електроенергію,
теплоенергію, воду, телефон, послуги
ЖКГ, пожежну сигналізацію.

Пунктом 5.3. договору передбачено
обов'язок орендаря щомісячно, не
пізніше 5-го числа, авансом за поточний
місяць сплачувати орендодавцю орендну
плату та комунальні платежі за
попередній місяць згідно рахунків
відповідних організацій.

Як вбачається з матеріалів справи
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
були укладені такі договори на надання
відповідних послуг:

- 02.02.2009 року укладено договір № 8/74
з комунальним житловим підприємством
№ 35 про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій ( а.с. 26);

- 01.01.2009 року укладено договір № 6208
з комунальним підприємством теплових
мереж «Криворіжтепломережа» на
відпуск теплової енергії для потреб
опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання і пару (а.с. 32-33);

- 14.01.2009 року укладено договір №
27551 КР з ДОФ ТОВ «Оптима Телеком» про
надання телекомунікаційних послуг (
а.с. 40);

- 20.11.2008 року укладено договір №
607279 з відкритим акціонерним
товариством «Енергопостачальна
компанія «Дніпрообленерго» про
постачання електричної енергії (а.с.
45-50);

- 15.12.2008 року укладено договір № 1112
з комунальним підприємством
«Кривбасводоканал» про надання послуг
з централізованого постачання
холодної води і водовідведення (а.с.
55-58).

За фактом надання перелічених вище
послуг фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 виставлялися відповідні
рахунки, оплата яких підтверджується
наявними у справі платіжними
документами (а.с. 28-31, 34-37, 38-39а, 41-44, 51-54, 59).

Позивач вказує, що 26.02.2013 року
відповідачем була проведена оплата за
оренду приміщення за лютий та сплачені
комунальні послуги за січень, 30.05.2013
року частково сплачена заборгованість
за комунальні послуги у сумі 2200грн.,
інших платежів від відповідача не
надходило.

Станом на 06.07.2013 року заборгованість
орендаря по орендній платі з березня по
травень 2013 року становить 16800 грн.,
заборгованість за комунальні послуги -
1 647 грн. 05 коп.

01.05.2013 року відповідачем була написана
розписка, відповідно якої він
зобов'язався сплатити позивачу до
01.06.2013 року заборгованість по орендній
платі за березень-травень 2013 року та
спожиті комунальні послуги з 01.02.2013
року по 31.05.2013 року.

14.05.2013 року позивачем під підпис було
вручено відповідачеві повідомлення
про стан заборгованості та надіслано
повідомлення про стан заборгованості
від 21.05.2013 року, яке фізична
особа-підприємець ОСОБА_2
отримав 30.05.2013 року, про що свідчить
підпис на повідомленні про вручення
поштового відправлення.

Доказів погашення боргу по орендній
платі та за комунальні послуги
відповідачем не надано.

В силу ст. 283 Господарського кодексу
України за договором оренди одна
сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний
строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

За визначенням, наведеним у ст. 286
Господарського кодексу України
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Розмір
орендної плати може бути змінений за
погодженням сторін, а також в інших
випадках, передбачених законодавством.

У відповідності з ч. 1,2 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України).

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно ст.
610 Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
унормовано, що у разі порушення
зобов'язання, настають наслідки,
передбачені договором або законом.

Згідно статті 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення в сфері
господарювання шляхом застосування у
відношенні до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Штрафні санкції - це господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити при порушенні ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконанні або неналежному виконанні
господарського зобов'язання (стаття 230
Господарського кодексу України).

Пунктом 9.2. договору оренди об'єкту
нерухомості від 25.05.2012 року №1
передбачено, що за порушення строку
внесення орендної плати, встановленого
пунктом 5.2. договору, орендодавець має
право нарахувати орендарю штрафні
санкції у розмірі 0,1% від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно розрахунку позивача сума
пені за прострочення оплати орендних
платежів за період з 06.03.2013 року по
05.07.2013 року складає 1590 грн. 40 коп.

Однак, в силу ч.2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України унормовано, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором. Обмеження
максимального розміру пені за
порушення грошових зобов'язань
встановлено спеціальним законом, яким
є Закон України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", в преамбулі якого
зазначено, що він регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін. У
відповідності із статтею 3
вищезгаданого Закону розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Таким чином, граничний розмір пені,
який не може перевищувати подвійної
облікової ставки НБУ, визначений
спеціальним законом, положення якого
не встановлюють обмежень щодо
визначення сторонами в договорі
розміру пені, а передбачають обмеження
розміру пені, що підлягає стягненню.
Отже, при визначенні розміру
відповідальності за невиконання
грошових зобов'язань пріоритет мають
норми Закону, а не положення договору.

Таким чином, враховуючи приписи Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" і ст. ст. 231,343
Господарського кодексу України,
загальна сума пені, яка підлягає
стягненню за договором від
25.05.2012 року № 1 за період з 06.03.2013 року по
05.07.2013 року, дорівнює 275 грн. 75 коп.

Пунктом 8.4 договору оренди встановлено,
що об'єкт повинен бути переданий
орендодавцю у тому ж стані, в якому він
був переданий в оренду з урахуванням
нормального природного зносу.

Як вказує позивач, 04.06.2013 року під час
повернення орендованого приміщення,
був складений акт прийому-передачі, в
якому зазначені недоліки, а саме: дірки
у стінах, підвісній стелі, відкосах та
оббитий цоколь на вулиці (а.с. 12).

З метою визначення вартості
відновлювального ремонту фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 був
замовлений висновок з проведення
незалежної оцінки. Відповідно до
висновку з незалежної оцінки від 21.06.2013
року № 117, проведеного експертом -
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4,
вартість відновлювального ремонту,
необхідного для усунення пошкоджень,
складає 10992 грн. (а.с. 60-66).

Витрати, пов'язані з проведенням
незалежної оцінки, становлять 350 грн.,
що підтверджується відповідною
розрахунковою квитанцією № 001223 (а.с. 67).

Відповідно частини 1 статті 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права має право на їх
відшкодування; збитки є одним зі
способів відшкодування майнової шкоди.

Відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Згідно частини 2 статті 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки), а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушено (упущена вигода).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між
протиправною поведінкою та настанням
шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають
доведенню позивачем належними та
допустимими у справі доказами.

Як вбачається з акту прийому-передачі
об'єкту в оренду від 25.04.2011 року № 1 СПД
ОСОБА_3 передав, а СПД ОСОБА_2 прийняв
об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1
магазин непродовольчих товарів,
загальна площа приміщення 87,7 кв.м. (а.с.
11). В цьому акті також вказано, що
торговий зал має:

- три металопластикові вікна і
одні вхідні двері;

- електричну теплову завісу;

- в кімнаті персоналу одне
металопластикове вікно;

- електричний бойлер на 10 літрів
«Gefest»;

- два тильні вікна мають металеві
решітки;

- електричний лічильник: тип НІК
2102,.№0852908, показ.ліч-002581 кв/ч, має дві
пломби ЭК ДОЭ16601462, ЭК ДОЭ 1661463;

- лічильник води № 8191663,
показ.ліч-00054 м/куб, пломба № КПК РВК АВ
21172;

- об'єкт обладнаний автоматичною
пожарною сигналізацією;

- об'єкт обладнаний охоронною
сигналізацією;

- об'єкт оренди надається
орендареві в експлуатаційному стані.

Між тим детальний опис технічного
стану приміщення на момент передачі
його в оренду у згаданому акті взагалі
відсутній.

Пунктом 2.1. договору оренди об'єкту
нерухомості від 25.05.2012 року №1
встановлено, що приміщення, яке
орендується, надається орендарю для
розміщення магазину непродовольчих
товарів.

У відповідності з п.3.1, 3.3. договору
приймання-передача об'єкту
здійснюється в присутності сторін.
Обидві сторони перевіряють стан
об'єкту та складають акт
прийому-передачі об'єкту нерухомості
орендарю, в якому відображають стан
об'єкту.

За п.6.1 договору орендодавець
зобов'язаний:

- передати орендарю об'єкт згідно з
розділом 3 цього договору по акту
прийому-передачі приміщення орендарю,
який підписується одночасно з цим
договором;

- разом з передачею об'єкту передати
орендарю копії технічної документації,
необхідної для належного утримання та
використання об'єкту;

- ознайомити орендаря з правилами
технічної експлуатації об'єкту оренди.

Суд першої інстанції не врахував той
факт, що при укладанні договору оренди
об'єкту нерухомості від 25.05.2012 року №1
орендодавцем не складався з орендарем
новий акт-прийому передачі приміщення,
чим порушено права відповідача, як
орендаря, оскільки при укладанні
нового акту приймання-передачі об'єкту
нерухомості обидві сторони мали
перевірити стан об'єкту та відобразити
фактичний стан приміщення у новому
акті приймання-передачі об'єкту оренди.

Відтак неможливо дійти безспірного
висновку про те, що пошкодження,
зафіксовані в акті прийому-передачі
об'єкта з оренди від 04.06.2013 року № 1,
сталися саме з вини фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 і були
відсутні на момент передачі цього
приміщення в оренду - 25.04.2011 року.

Статтею 614 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Обов'язковою передумовою задоволення
позовних вимог щодо відшкодування
збитків є встановлення в діях
відповідача складу цивільного
правопорушення, складовими частинами
якого є: наявність збитків; причинний
зв'язок між діями відповідача та
заподіянням збитків позивачеві;
протиправність поведінки відповідача
як заподіювача збитків; вина
відповідача.

Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Згідно із ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
положень вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Виходячи з викладеного, фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 повинен
довести наявність збитків і
неправомірної поведінки відповідача,
безпосередній причинний зв'язок між
правопорушенням та заподіянням
збитків, а також розмір відшкодування.

У конкретному випадку позивачем не
доведено наявність жодної складової
цивільного правопорушення.

Суд першої інстанції, не встановивши у
повній мірі наявність усіх складових
цивільного правопорушення, дійшов
передчасного висновку про
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення збитків в сумі 10992 грн.

У зв'язку з викладеним підстави для
стягнення з відповідача 350 грн., що
складають витрати, пов'язані з оплатою
позивачем незалежної оцінки вартості
відновлювального ремонту приміщення,
відсутні.

Позивач у позовній заяві також просив
стягнути з відповідача витрати на
послуги адвоката за угодою від 01.07.2013
року в сумі 1000 грн.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.

У п.6.3. постанови пленуму Вищого
господарського суду України
від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" зазначено, що за змістом
частини третьої статті 48 та частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

У відповідності із ст. 1 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" адвокат - це фізична особа,
яка здійснює адвокатську діяльність на
підставах та в порядку, що передбачені
цим Законом.

Повноваження адвоката як представника
можуть також посвідчуватися ордером,
дорученням органу (установи),
уповноваженого законом на надання
безоплатної правової допомоги, або
договором. До ордера обов'язково
додається витяг з договору, у якому
зазначаються повноваження адвоката як
представника або обмеження його прав
на вчинення окремих процесуальних дій.
Витяг засвідчується підписом сторін
договору (ч.7 ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України).

В силу п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
договір про надання правової допомоги -
домовленість, за якою одна сторона
(адвокат, адвокатське бюро, адвокатське
об'єднання) зобов'язується здійснити
захист, представництво або надати інші
види правової допомоги другій стороні
(клієнту) на умовах і в порядку, що
визначені договором, а клієнт
зобов'язується оплатити надання
правової допомоги та фактичні витрати,
необхідні для виконання договору.

01.07.2013 року між адвокатом ОСОБА_1 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(клієнт) було укладено угоду про
надання правової допомоги та
представництво клієнта адвокатом (а.с.
68).

Право ОСОБА_1 на зайняття адвокатською
діяльністю підтверджується наявним в
матеріалах справи свідоцтвом від 05.05.1997
року № 0703, яке видане на підставі
рішення Дніпропетровської обласної
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 24.04.1997 року № 3 (а.с. 69).

Пунктом 1.2 угоди про надання правової
допомоги адвокатом та клієнтом
узгоджені обов'язки адвоката, до яких
належить здійснення захисту прав і
законних інтересів клієнта та надання
йому необхідної юридичної допомоги при
розгляді справи в господарському суді
Дніпропетровської області, у разі
потреби - апеляційному суді, надання
консультацій та роз'яснень з питань
розгляду справи, складання позовної
заяви, та інших документів правового
характеру.

За ст. 30 "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" гонорар є формою
винагороди адвоката за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги.

Гонорар за юридичні послуги адвоката у
відповідності з п.2.1 угоди складає 1000
грн.

У відповідності з п.1.3 угоди клієнт
погоджується своєчасно сплачувати
юридичні гонорари та компенсувати
витрати за його справою.

На виконання вищезазначеного пункту
угоди послуги адвоката сплачені
позивачем у повному обсязі, що
підтверджується прибутковим касовим
ордером б/н від 01.07.2013 року (а.с. 70).

У відповідності з ч.5 ст.49
Господарського процесуального
кодексу України суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються,
зокрема, при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати, пов'язані з
оплатою позивачем послуг адвоката,
підлягають стягненню з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 в сумі
603 грн. 39 коп.

З урахуванням викладеного доводи
апеляційної скарги слід визнати
обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.09.2013
року у справі № 904/5313/13 скасувати
частково, виклавши його резолютивну
частину в наступній редакції:

"Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 м. Кривий Ріг на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 м.
Кривий Ріг 16800 грн. заборгованості з
орендної плати, 1647 грн. 05 коп. боргу за
комунальні послуги, 275 грн. 75 коп. пені,
603 грн. 39 коп. витрат по сплаті послуг
адвоката і 1038 грн. 13 коп. судового збору,
видавши наказ.

В решті позову відмовити".

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 м. Кривий Ріг на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м.
Кривий Ріг 682 грн. 37 коп. судового збору
за подання апеляційної скарги, видавши
наказ.

У відповідності із ст. 122
Господарського процесуального кодексу
України припинити стягнення за наказом
господарського суду Дніпропетровської
області від 04.11.2013 року, виданим на
виконання рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.09.2013
року у справі № 904/5313/13.

Виконання цієї постанови покласти на
господарський суд Дніпропетровської
області.

Головуючий суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
Л.В. Чоха

повний текст постанови виготовлений
03.03.14р.