ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.02.14р. Справа № 904/9246/13За позовом
Державного міжрайонного підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства "Дніпро-Західний Донбас",
с. Воронове Синельниківського району
Дніпропетровської області

до Першотравенського міського
житлово-комунального підприємства,
м.Першотравенськ Дніпропетровська
область

Третя особа на стороні позивача без
самостійних вимог на предмет спору -
Відкрите акціонерне товариство
"Павлоградвугілля", м. Павлоград
Дніпропетровська область

про стягнення 105 901,65 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: Попенко В.В., довір. від
10.12.13р.;

від відповідача: представник не
з'явився;

від третьої особи: представник не
з'явився.

Суть спору:

Державне міжрайонне підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства "Дніпро-Західний Донбас"
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду з позовом, у якому
просить стягнути з Першотравенського
міського житлово-комунального
підприємства (далі - відповідач) суму 93
192,49 грн. основного боргу, 8 192,39 грн. 3%
річних, 4 516,77 грн. інфляційних, а всього
105 901,65 грн. заборгованості за порушення
виконання зобов'язань за договором про
надання послуг №10-19/786-У від 01.07.13р.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, проте в матеріалах справи
наявний відзив на позов, згідно якого
відповідач посилається на важкий
фінансовий стан підприємства та
просить суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача основного
боргу задовольнити, а у частині
стягнення інфляційних та 3% річних -
відмовити.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, письмові
пояснення не надав, про час та дату
розгляду спору повідомлений належно.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2010 року між позивачем (стороною1),
відповідачем (стороною 3) та третьою
особою (стороною 2) було укладено
договір №10-19/786-9 про надання послуг
(далі - Договір), відповідно до умов
якого, в редакції додаткових угод від
23.04.10р. та 26.04.11р., враховуючи
відсутність межі розподілу балансової
належності мереж між стороною 1 та
стороною 3 та існуванням межі розподілу
балансової належності мереж між
стороною 1 та стороною 2, а також
стороною 2 та стороною 3, сторона 1
зобов'язується надати стороні 3, на межі
розподілу балансової належності мереж
між стороною 1 та стороною 2 послугу з
водопостачання, здійснивши забір води
з джерел питного водопостачання,
шляхом подачі питної води в мережі
сторони 2, довести її якість до вимог
ГОСТу 2874-82 «Питна вода» на межі
розподілу балансової належності мереж
між стороною 1 та стороною 2, в
обумовлений стороною 3 за даним
Договором період та об'ємі (п. 1.1
Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на
підставі зазначеного вище Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1ст. 903 ЦК України).

Згідно п. 1.3 Договору, сторона 3
зобов'язується отримати за актом від
сторони 1 на межі розподілу балансової
належності мереж між стороною 1 та
стороною 2 послугу з водопостачання в
обумовлені даним Договором періоди,
кількості та якості та оплатити
стороні 1 отриману послугу на умовах
даного Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору
розрахунок за послуги з водопостачання
здійснюється стороною 3 на підставі
рахунків сторони 1, шляхом
перерахування вартості послуги з
водопостачання за відповідний
місячний період до останнього числа
місяця, в якому необхідно скласти акт
зняття контрольних показників
приладів обліку.

На виконання умов Договору позивач
надав відповідачу обумовлені
Договором послуги, що підтверджується
наявними в матеріалах справи актами
зняття контрольних показників
приладів обліку води (а.с.13, 14), на
підставі яких позивач виставив
відповідачу відповідні рахунки на
оплату (а.с.17, 18).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Розглянувши матеріали справи,
господарський суд зазначає, що
відповідач взяті на себе зобов'язання в
частині повної та своєчасної оплати
вартості наданих позивачем послуг
виконав частково, у зв'язку із чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем у розмірі 93 192,49 грн.

На час розгляду спору відповідач не
надав господарському суду доказів
добровільної сплати спірної суми
заборгованості.

З урахуванням встановлених обставин,
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1
ст. 530 Цивільного кодексу України,
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням
зобов'язання є його не виконання або
виконання з порушенням умов, які
визначені змістом зобов'язання, а
ст. 629 ЦК України передбачає, що договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Так, на підставі приписів ч.2 ст.625
Цивільного кодексу України, позивач
нарахував відповідачу інфляційні за
період з грудня 2010 року по січень 2013
року, розмір яких, з урахуванням заяви
позивача про виправлення описок у
позовній заяві (а.с.47), становить 4 516,77
грн., а також 3% річних за період з 01.12.10р.
по 25.11.13р. у розмірі 8 192,39 грн., що
відображається у розрахунку позивача
(а.с.2-3).

Щодо позиції відповідача, згідно
якої він, посилаючись на тяжкий
фінансовий стан та специфіку роботи
підприємства, просить відмовити у
стягненні штрафних санкцій, які
виражаються в урахуванні втрат від
індексу інфляції та 3% річних, суд
зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України встановлено,
що суд має право зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, (неустойка, штраф, пеня),
які учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі, зокрема,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Отже, інфляційні нарахування на суму
боргу та проценти річних не є
санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання, та не
можуть бути зменшені судом в порядку та
на підставі, передбачених ст. 233 ГК
України.

Враховуючі вищевикладене та
перевіривши нарахування позивача, суд
визнає їх обґрунтованими частково, а
саме задовольняє за такий же період, що
взятий позивачем, інфляційні на суму 4
487, 35 грн. та 3% річних на суму 8 184,80 грн.,
тоді як в решті нарахувань відмовляє за
безпідставністю.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів;
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається крім
випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного
кодексу України та ст. 20 Господарського
кодексу України, держава забезпечує
захист прав і законних інтересів
суб'єктів господарювання та
споживачів, зокрема, шляхом
присудження до виконання обов'язку в
натурі.

Наведене є підставою для
часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України сплата
судового збору покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85,
116-117 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Першотравенського
міського житлово-комунального
підприємства (52800, Дніпропетровська
область, м.Першотравенськ, вул.
Комсомольська, 12; ) на
користь Державного міжрайонного
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства "Дніпро-Західний Донбас"
(52551, Дніпропетровська область,
Синельниківський район, с. Воронове,
вул. Дніпровська, 28; )
суму 93 192,49 грн. (дев'яносто три
тисячі сто дев'яносто дві грн. 49 коп.)
основного боргу, 4 487,35 грн. (чотири
тисячі чотириста вісімдесят сім)
інфляційних, 8 184, 80 грн. (вісім тисяч сто
вісімдесят чотири грн. 80 коп.) 3% річних, 2
117,29 грн. (дві тисячі сто сімнадцять грн.
29 коп.) судового збору.

В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання
судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
А.В.
Суховаров

Рішення підписано - 28.02.2014р.