ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" лютого 2014 р.
Справа № 918/1921/13

Суддя Андрійчук О.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного
товариство "Рівнебуд"

до Рівненської міської ради

про визнання права власності

Представники:

від позивача : Сибірьов А.А., дов. від
22.11.2013 року

від відповідача : Чепиль М.І., дов. 31.12.2013
року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2013 року Приватне акціонерне
товариство "Рівнебуд" звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовом до Рівненської
міської ради про визнання права
власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

Спірне майно, щодо якого заявлено позов
про визнання права власності, -
підвальні приміщення будинку
гуртожитку по вул. Відінській,27 в м.
Рівне, було приватизовне позивачем в
ході приватизації державного майна, що
стверджується договором
купівлі-продажу державного майна від
30.11.1993 року, укладеного між
Регіональним відділенням ФІонду
державного майна України по
Рівненській області та Товариством
покупців державної
виробничо-будівельної фврми "Рівнебуд"
(правонаступником якого є позивач),
свідоцтвом про власність № 50 від 18.01.1994
року.

Відповідно до п. 1 рішення відповідача
№ 3327 від 26.09.2013 року у комунальну
власність міста приймається житловий
будинок та будівля гуртожитку по вул.
Відінській, 27 в м. Рівне, за виключенням
підвальних приміщень.

Позивач стверджує, що починаючи з
моменту приватизації він відкрито і
безперервно володів спірним майном,
однак згідно з даними БТІ право
власності на нього за позивачем не
зареєстроване, у зв'язку з чим позивач
просить суд визнати за ним право
власності на підвальні приміщення
будинку гуртожитку по вул. Відінській,27
в м. Рівне на підставі ст. 344 ЦК України в
судовому порядку.

В матеріально-правове обгрунтування
заявлених позовних вимог позивач
посилається на ст. 334 ЦК України.

Ухвалою суду від 20.12.2013 року суддею
Кочергіною В.О. порушено провадження,
справу призначено до розгляду на 14.01.2013
року.

Розпорядженням керівника апарату від
14.01.2014 року № 01-04/6/2014 в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
судді Кочергіної В.О. та на підставі
пунктів 3.1.11-3.1.13 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду призначений повторний
автоматичний розподіл, відповідно до
якого справа № 918/1921/13 передана на
розгляд судді Андрійчук О.В.

Ухвалою суду від 14.01.2014 року справу
прийнято до свого провадження суддею
Андрійчук О.В.

У судовому засіданні 14.01.2014 року
оголошено перерву до 28.01.2014 року.

Ухвалою суду від 28.01.2014 року розгляд
справи відкладено на 04.02.2014 року.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність копій
документів на їх відповідність
оригіналам, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до плану приватизації
майнового комплексу державної
виробничо-будівельної фірми "Рівнебуд",
затвердженого 29.11.1993 року Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Рівненській області, до
переліку об'єктів, що підлягали викупу
Товариством покупців фірми "Рівнебуд",
увійшов у складі цілісного майнового
комплексу гуртожиток, що розташований
за адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 27.

Пунктом 3.7. плану приватизації
встановлено перелік майна, яке не
підлягає приватизації та в якому
відсутній гуртожиток в м. Рівне по вул.
Відінській,27.

За п. 7.4. плану приватизації гуртожиток,
розташований за адресою: м. Рівне, вул.
Відінська, 27, увійшов до переліку
об'єктів, що підлягають викупу
товариством покупців фірми "Рівнебуд".

30.11.1993 року між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Рівненській області
(продавець) та Товариством покупців
фірми "Рівнебуд" (покупець) укладено
договір купівлі-продажу державного
майна № 57, відповідно до п.1.1. якого
продавець продав, а покупець купив
державне майно цілісного майнового
комплексу державної
виробничо-будівельної фірми "Рівнебуд".

За положеннями даного договору та акту
передачі державного майна продавець
набув цілісний майновий комплекс
державної виробничо-будівельної фірми
"Рівнебуд", що засвідчено свідоцтвом
про право власності за реєстраційним
номером 50 від 18.01.1994 року.

Згідно з наказом № 25 від 24.03.1994 року
державна виробничо-будівельна фірма
"Рівнебуд" перетворена на акціонерне
товариство закритого типу фірму
"Рівнебуд", яке стало правонаступником
державної виробничо-будівельної фірми
"Рівнебуд". При цьому статутний фонд
новоствореного підприємства був
сформований за рахунок майна,
придбаного на підставі договору
купівлі-продажу державного майна від
30.11.1993 року.

06.02.2004 року виконавим комітетом
Рівненської міської ради акціонерному
товариству закритого типу фірмі
"Рівнебуд"видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно за адресою:
вул. Відінчська,27, м. Рівне, на підставі
якого КП "Рівненське міське бюро
тезнічної інвентаризації"
зареєстровано право власності за
акціонерним товариством закритого
типу фірмою "Рівнебуд" на вказане
нерухоме майно.

Згідно з листом КП "Рівненське міське
бюро тезнічної інвентаризації" від
12.04.2001 року по вул. Відінській,27 в м.
Рівне значиться гуртожиток загальною
плрощею 4 761,4 кв.м., жила площа з якої
складає 2 142,2 кв.м.

Таким чином, акціонерне товариство
закритого типу фірма "Рівнебуд" було
належним власником гуртожитка, у тому
чсилі підвальних приміщень по вул.
Відінська,27, м. Рівне.

Вказані обставини встановлені
рішенням господарського суду
Рівненської області у справі № 20/146 від
17.08.2011 року, залишеного без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 року,
постановою Вищого господарського суду
України від 13.03.2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, п. 2.6.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

На підставі рішення загальних зборів
акціонерів, оформленого протоколом № 24
від 16.04.2010 року, акціонерне товариство
закритого типу фірма "Рівнебуд"
перейменоване у Приватне акціонерне
товариство "Рівнебуд" відповідно до
вимог Закону України "Про акціонерні
товариства".

Приватне акціонерне товариство
"Рівнебуд" є правонаступником
акціонерного товариства закритого
типу фірми "Рівнебуд" (п. 1.2. Статуту
позивача).

26.09.2013 року на підставі п. 1 рішення
відповідача № 3327 "Про прийняття в
комунальну власність міста житлового
будинку та приміщень будівлі
гуртожитку на вул. Відінській,27 і
передачу зовнішніх інженерних мереж" у
комунальну власність міста прийнята,
зокрема будівля гуртожитку по вул.
Відінській, 27 в м. Рівне, за виключенням
підвальних приміщень першого під'їзду,
зазначених на плані за номерами 1, 2, 3, 4,
5, 15, 16.

Така передача приміщення гуртожитку з
приватної власності у комунальну
призвела до того, що за позивачем
припинилося право власності не тільки
на будівлю гуртожитку, а й на підвальні
приміщення першого під'їзду, які до
комунальної власності не передавалися
та залишилися у власності позивача,
оскільки державна реєстрація права
власності проводилася на весь об'єкт
нерухомого.

Отже, у зв'язку з передачею в комунальну
власність будівлі гуртожитку позивач
позбавився правомочностей власника на
спірні підвальні приміщення, оскільки
за вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

У той же час відсутність реєстрації
права власності унеможливлює
реалізацію позивачем правомочностей
власника щодо володіння, користування
та розпорядження належним йому майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України, ст. 41
Конституції України визначено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Законом України "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції" № 475/97-ВР від 17.07.1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року (далі
Конвенція), Перший протокол та
протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини" від
23.02.2006 року № 3477-ІV закріплено обов'язок
судів застосовувати при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколами до неї, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Згідно із ст.1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з
прав людини у справі "Федоренко проти
України" від 30.06.2006 року визначено, що
відповідно до прецедентного права
органів, що діють на підставі
Конвенції, право власності може бути
"існуючим майном" або коштами,
включаючи позови, для задоволення яких
позивач може обґрунтовувати їх
принаймні "виправданими очікуваннями"
щодо отримання можливості ефективного
використання права власності.

Виходячи зі змісту п.п. 32-35 рішення
Європейського суду з прав людини
"Стретч проти Сполученого Королівства"
від 24.06.2003 року майном у значенні ст. 1
Протоколу 1 до Конвенції вважається
законне та обґрунтоване очікування
набути майно або майнове право за
договором.

З наведеного вбачається, що хоча
позивач формально є власником спірного
майна, однак позбавлений можливості
ефективного використання своєю
власністю.

Отже, позивач має право на звернення до
суду за захистом свого порушеного
права, яке підлягає захисту у порядку,
визначеному для захисту права
власності.

При цьому суд зазначає, що посилання в
рішенні на інші норми права, ніж
зазначені у позовній заяві, не може
розумітися як вихід суду за межі
позовних вимог.

Оскільки позивачем подано заяву, в якій
останній просить судові витрати
покласти на нього, відтак розподіл
судових витрат у даній справі у
порядку, передбаченому ст. 49 ГПК
України, не проводиться.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Приватним
акціонерним товариством "Рівнебуд"
(вул. С. Бандери,41, м. Рівне, 33000, ) право власності на
підвальні приміщення будинку
гуртожитку по вул. Відінська,27 у м.
Рівне, що позначені на плані технічного
паспорта гуртожитку за № 1 площею 2,8
кв.м., № 2 площею 28,0 кв.м., № 3 площею 35,5
кв.м., № 4 площею 35,7 кв.м., № 5 площею 16,7
кв.м., № 15 площею 37,2 кв.м., № 16 площею 36,7
кв.м., загальною площею 192,6 кв.м.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 04.02.2014 року.

Суддя
Андрійчук О.В.