ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 922/4629/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Карманова О.Д.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 82 Х/3-9)
на рішення господарського суду
Харківської області від 16.12.13 р. у
справі № 922/4629/13

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інтер-Поліс", м. Київ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
с. Високопілля

про стягнення 31798,54 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Інтер-Поліс" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить стягнути з відповідача -
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.
Високопілля, 31798,54 грн. заборгованості,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідач в порушення умов договору №
2812-036-2013/ХА/Г від 28.12.2012 р. неналежним
чином виконав свої зобов'язання щодо
виплати страхових премій.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 16.12.2013 р. у
справі № 922/4629/13 в позові відмовлено.

Рішення мотивоване з посиланням на те,
що позовна вимога про стягнення з
відповідача 31798,54 грн. заборгованості є
необґрунтованою, такою, що не
підтверджена належними доказами та ін.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 16.12.2013 р.
повністю та прийняти нове, яким
задовольнити позов, з мотивів та
підстав, зазначених в апеляційній
скарзі.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної
скарги позивач зазначає про те, що
судом неповно досліджені всі обставини
справи, судом взяті до уваги тільки
пояснення ФОП ОСОБА_2, не підтверджені
належними доказами, суд не звернув
уваги на банківську довідку за період з
28.12.2012 р. по 28.11.2013 р., яка надана ПАТ СК
«Інтер-Поліс», що призвело до
помилкового встановлення судом
відсутності договірних взаємовідносин
між ФОП ОСОБА_2 та ПАТ СК «Інтер-Поліс»
та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зазначив, що 28.12.2012 р. між
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Інтер-Поліс"
(довіритель) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2, с. Високопілля
(повірений) укладений договір №
2812-036-2013/ХА/Г, у відповідності до умов
якого повірений зобов'язався на умовах,
визначених цим договором, вчиняти від
імені довірителя дії, пов'язані з
підготовкою, укладанням та виконанням
договорів страхування, а довіритель
зобов'язався виплачувати плату
повіреному за виконані за цим
договором обов'язки.

Згідно з п. 4.1.2. договору, страховий
платіж сплачується страхувальником на
розрахунковий рахунок довірителя.
Повірений має право отримувати від
страхувальника страховий платіж за
укладеними договорами страхування. В
такому випадку повірений зобов'язаний
перерахувати на рахунок довірителя
суму страхового платежу протягом двох
робочих днів після отримання його від
страхувальника, утримавши, у разі
необхідності, належну йому плату,
встановлену згідно з додатками № 1 та
1/2 до цього договору.

Відповідно до п. 3.1.1. договору,
довіритель забезпечує повіреного
необхідною кількістю бланків для
укладення договору страхування.

Позивач вказує, що на виконання умов
зазначеного договору передав
відповідачу, а відповідач одержав
бланки, та стікери, що підтверджується
накладними:

накладною № 0000067 від 19.03.2013 р. (.т. 1 с. а. 14)
бланки ОСЦПВВНТЗ-АЕ за номерами
полісів № 2610 (100 шт.), стікери_АЕ за
номерами полісів № 2610 (100 шт.);

накладною № 0000613 від 28.08.2012 р. (т. 1 а. с. 15)
бланки ОСЦПВВНТЗ-договір АВ за
номерами полісів № 3700 (200 шт.),
бланки ОСЦПВВНТЗ-спецзнак АВ за
номерами полісів № 3700 (200 шт.);

накладною № 0000036 від 05.02.2013 р. (т. 1 а. с. 16)
бланки ОСЦПВВНТЗ-АЕ за номерами
полісів № 2200 (200 шт.), стікери_АЕ за
номерами полісів № 2200 (200 шт.).

Відповідно до п. 3.2.3. договору, по мірі
оформлення договорів страхування
повірений зобов'язаний передавати
довірителю оформлені примірники
договорів страхування.

Позивач зазначає про те, що про
виконані роботи свідчать акти
виконаних робіт № 1 від 30.06.2013 р. та акт
виконаних робіт № 2 від 30.06.2013 р. (т. 1 а.
с. 17-22)Є, відповідно до яких сума
страхових премій складає 57815,75 грн.,
винагорода, яка самостійно утримана
повіреним, складає 26017,17 грн.

На думку позивача, заборгованість по не
перерахованих преміях складає 31798,54
грн.

Зазначені обставини стали підставою
позивача для звернення до суду з
позовом по даній справі.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення крім іншого
виходив з того, що позовна вимога про
стягнення з відповідача 31798,54 грн.
заборгованості є необґрунтованою,
такою, що не підтверджена належними
доказами та ін.

Викладені вище висновки
господарського суду, на думку колегії
суддів, повністю відповідають
фактичним обставинам спору та
матеріалам справи, їм надана правильна
та належна правова оцінка, в зв'язку з
чим відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги і скасування
прийнятої по справі ухвали з наступних
підстав:

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь - які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з ч. 1 ст. 981 ЦК України, договір
страхування укладається в письмовій
формі.

Договір страхування може укладатись
шляхом видачі страховиком
страхувальникові страхового свідоцтва
(поліса, сертифіката).

Згідно з ст. 1000 ЦК України за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
розрахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
страхування» від 07.03.96 р. № 85/96-ВР,
страхова діяльність в Україні може
провадитися за участю страхових
посередників. Страховими
посередниками можуть бути страхові або
перестрахові брокери, страхові агенти.

Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України
«Про страхування», страхові агенти -
фізичні особи або юридичні особи, які
діють від імені та за дорученням
страховика і виконують частину його
страхової діяльності, а саме: укладають
договори страхування, одержують
страхові платежі, виконують роботи,
пов'язані із здійсненням страхових
виплат та страхових відшкодувань.
Страхові агенти є представниками
страховика і діють в його інтересах за
винагороду на підставі договору
доручення із страховиком.

Згідно з п. 1 Положення про порядок
провадження діяльності страховими
посередниками, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 18.12.96 р. № 1523, агентська діяльність -
діяльність суб'єктів підприємницької
діяльності, уповноважених діяти від
імені та на підставі доручення одного
або більше страховиків, щодо
рекламування, консультування,
пропонування страхувальникам
страхових послуг та проведення роботи,
пов'язаної з укладенням та виконанням
договорів страхування (підготовка і
укладення договорів страхування,
виконання робіт з обслуговування
договорів), у тому числі оформлення
всіх необхідних документів для
своєчасної виплати страхових сум або
страхового відшкодування, а також
здійснення цих виплат.

Договір про надання страхових
агентських послуг (агентська угода) -
письмова угода між страховиком та
страховим агентом, в якій визначаються
права та обов'язки сторін щодо порядку
укладення, обслуговування та виконання
договорів страхування, порядок
внесення страхових платежів, умови
здійснення взаєморозрахунків між ними,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов зазначеної угоди, інші умови за
згодою сторін.

Як свідчать матеріали справи, позивач
стверджує, що 28.12.2012 р. з відповідачем
укладений договір № 2812-036-2013/ХА/Г, у
відповідності до умов якого повірений
зобов'язався на умовах, визначених цим
договором, вчиняти від імені
довірителя дії, пов'язані з
підготовкою, укладанням та виконанням
договорів страхування, а довіритель
зобов'язався виплачувати плату
повіреному за виконані за цим
договором обов'язки.

Відповідач зазначає, що надіслані 172 шт.
ксерокопії полісів ОСЦПВВНТХ не
завірені печаткою та підписом, таким
чином неможливо впевнитись в існуванні
цих полісів та їх відповідності
оригіналу. Крім того, відповідач
зазначає, що надані ксерокопії
накладних № 0000067 від 19.03.13 р., № 0000613 від
28.08.12 р., № 0000036 від 05.02.13 р. (т. 1 а. с. 14-16),
не завірені належним чином, а отже не
можуть підтверджувати факт існування
оригінала цих накладних, оскільки усі
документи, які підписував відповідач
скріплювались його печаткою. Також
відповідач вказує, що подані позивачем
ксерокопії актів виконаних робіт № 1, №
2 від 30.06.2013 р. (т. 1 а. с. 17-22) складені з
арифметичними помилками та не мають
копії підпису та печатки відповідача.
При цьому відповідач заперечує проти
укладення договору доручення від 28.12.2012
р. № 2812-036-2013/ХА/Г, посилаючись на те, що
цей договір він не укладав, а тим більше
не підписував. У наданих до суду
накладних від 13.03.2013 р., 05.02.2013 р. свій
підпис також не ставив, оригіналів
накладних матеріали справи не містять.

Крім того, як свідчить оригінал
накладної від 28.08.2012 р. № 0000613, вона не
стосується правовідносин сторін за
договором доручення від 28.12.2012 р.,
оскільки датована до укладення
вищезазначеного договору,
обґрунтованих пояснень представник
позивача щодо цієї накладної не надав.

Стосовно посилання позивача на копію
конверту, в якому направлялись
відповідачу докази надіслання
(вручення) актів виконаних робіт від
30.06.2013 р., претензію від 17.07.2013 р., суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.1 договору, на який
посилається позивач, усі повідомлення,
що надсилаються сторонам одна одній
відповідно до цього договору, повинні
бути здійснені у письмовій формі і
будуть вважатися наданими належним
чином, якщо вони надіслані
рекомендованим листом, доставлені
особисто або кур'єрською поштою за
зазначеними юридичними адресами
сторін.

Крім того, в договорі № 2812-036-2013/ХА/Г
вказана адреса відповідача - АДРЕСА_1,
але у наданій копії конверту зазначена
інша адреса - АДРЕСА_2.

Стосовно посилання позивача на
банківську довідку по рахунку позивача
(т. 2 а. с. 32-39), колегія суддів зазначає,
що вона не може вважатись належним
доказом, оскільки по перше належним
чином не завірена, по друге в жодному
платежі не вказано, що цей платіж
здійснено на виконання укладеного
договору доручення від 28.12.12 р. №
2812-036-2013/ХА/Г та за відповідними
накладними.

Отже, ці платежі не підтверджують
існування між сторонами правовідносин
за договором № 2812-036-2013/ХА/Г від 28.12.12 р.,
крім того банківський витяг по рахунку
позивача, загальна сума здійсненої
оплати складає 48152,57 грн., а
заборгованість, яка зазначена у позові,
складає 31798,54 грн., а у розрахунку, що
надав позивач, вказана фактична оплата
1702,20 грн.

Таким чином, позивач не довів факту
порушення відповідачем своїх
зобов'язань, оскільки не підтвердив
існування між сторонами господарських
правовідносин за договором доручення
від 28.12.13 р. за № 2812-036-2013/ХА/Г, на який
посилається, як на підставу своїх
вимог, укладення цього договору, його
підписання особисто відповідачем,
рівно, як і підписання останнім
вищезазначених накладних та прийняття
на їх підставі відповідачем
відповідних бланків полісів, у зв'язку
з чим відсутні правові підстави для
задоволення позову.

Більш того, як видно із доданих копій
полісів з них не вбачається, що
відповідні договори, укладені
довіреною особою (повіреним,
відповідачем) від імені довірителя
(позивача).

Враховуючи викладені обставини,
позовні вимоги є необґрунтованими та
не підтверджені наданими доказами,
судова колегія погоджується з
висновком господарського суду про
відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, що позивачем
не виконано.

З урахуванням викладеного, суд визнає
доводи позивача позбавленими
фактичного та правового обґрунтування,
а так само такими, що не відповідають,
як матеріалам справи, так і нормам
чинного законодавства, у зв'язку з
ненаданням всупереч вимогам ст. 33 ГПК
України доказів в підтвердження
обставин, на існуванні яких наполягає
позивач.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Харківської
області від 16.12.13 р. у справі № 922/4629/13
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та чинного
законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам законодавства та
фактичним обставинам справи, а мотиви
заявника скарги, з яких вони
оспорюються не можуть бути підставою
для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105, 106 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 16.12.13 р. у
справі № 922/4629/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 24.02.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.