ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.02.2014 Справа №
901/1984/13За позовом Прокурора міста
Судака в інтересах держави
до Веселівської сільської ради, с.
Приватного підприємства «Нергіз», м.
Судак
про визнання рішення та договору
оренди землі недійсними
Суддя С.О.
Від прокуратури - Провотар Т.В.,
посвідчення № 013906 від 11.12.2012 р.
Від відповідача -1 - не з'явився,
повідомлений належним чином.
Від відповідача -2 - Качан О.О.,
довіреність від 01.12.2013 р., представник.
Суть спору: Прокурор міста Судака
звернувся до Господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовною
заявою до Веселівської сільської ради
та Приватного підприємства «Нергіз», в
якому заявлені вимоги: про визнання
недійсним рішення19 сесії 23 скликання
Веселівської сільської ради від 21.02.2001
«Про надання ПП «Нергіз» в прибережній
зоні с. Веселе земельної ділянки площею
0,15 га для розміщення сезонного
про визнання недійсним рішення 26 сесії
4 скликання Веселівської сільської
ради №50 від 21.03.2006 «Про продовження
строку дії договору оренди земельної
про визнання недійним договору оренди
земельної ділянки площею 0,15га,
укладеного 20.04.2001 між Веселівською
сільською радою та Приватним
підприємством «Нергіз», який
зареєстрований Судацькою міською
радою 03.05.2001 за №3;
про зобов'язання Приватного
підприємства «Нергіз» повернути
земельну ділянку площею 0,15га, вартістю
1 095 480,00грн. Веселівській сільській
В обґрунтування позову прокурор
посилається на недійсність спірного
рішення та укладеного між
відповідачами договору оренди спірної
земельної ділянки з тих підстав, що
земельна ділянка для розміщення
сезоного мікроринку розташована в
100-метровій охоронній зоні моря та в
охоронній зоні русла річки, тобто
земельна ділянка знаходиться в
прибережній захисній смузі, що не
відповідає ст. 90 Водного кодексу
України. Прокурор також посилається на
те, що вибір земельної ділянки для
розміщення сезонного мікроринку, що
розташована в межах 100 метрів від урізу
моря, не погоджено з органом
ветеринарної медицини та органом
пожежного нагяду.

Рішенням Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18.07.2013 у
справі № 901/1984/13 вирішено - у
задоволенні позову відмовити.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
09.09.2013 у справі № 901/1984/13 апеляційну
скаргу залишено без задоволення.
Рішення Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18.07.2013 у
справі № 901/1984/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.11.2013 у справі № 901/1984/13
касаційну скаргу задоволено частково.
Рішення Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18.07.2013
та Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
09.09.2013 у справі № 901/1984/13 скасовано,
справу № 901/1984/13 передано на новий
розгляд до господарського суду
Автономної Республіки Крим в іншому
складі суду.

Справу розподілено автоматизованою
системою документообігу
Господарського суду Автономної
Республіки Крим на суддю С.О. Лукачова.

Заявою № 3486 вих-13 від 13.12.2013 прокурор
змінив підстави позову, в
обґрунтування позову посилається на
наступні обставини: спірні рішення
прийняті з порушенням Водного та
Земельного кодексів України, Закону
України «Про курорти», Закону України
«Про планування та забудову
територій»; вибір земельної ділянки
для розміщення сезонного мікроринку на
земельній ділянці площею 0,15 га, що
розташована в межах 100 метрів від урізу
моря, ПП «Нергіз» не погоджено з
органом ветеринарної медицини та
органом пожежного нагляду; Веселівська
сільська рада під час надання ПП
«Нергіз» в довгострокову оренду
земельної ділянки площею 0,15 га для
розміщення ринку в охоронній зоні моря
та річки, вийшла за межі наданих
законом повноважень та діяла з
порушенням вимог чинного на той час
законодавства.

В обґрунтування вимоги про визнання
договору недійсним, прокурор
посилається на ст. 48 Цивільного кодексу
Української РСР.

Додатково в письмових поясненнях по
справі від 30.01.2014р. прокурор м. Судака в
обґрунтування позову зазначив, що
спірні рішення та договір мають бути
визнані недійсними на підставі
положень Цивільного кодексу України,
чинного на даний час, на підставі ст. 203,
215 та п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України.

Представник відповідача Веселівської
сільської ради в судове засідання не
з'явився, відзив на позов не надав,
неодноразово надсилав клопотання про
розгляд справи за відсутністю
представника.

Відповідач Приватне підприємство
«Нергіз» проти позову заперечує,
вважає, що рішення ради та договір не
суперечать вимогам, діючого на той час
законодавства, а докази порушення
вимог земельного законодавства
відсутні.

17.02.2014р. до суду надійшла прокурора м.
Судака в порядку ст. 83 ГПК України, в
якій прокурор просить суд вийти за межі
позовних вимог та визнати недійсними:
договір оренди землі від 15.03.2010р. від
28.07.2010р. та рішення Веселівської
сільської ради від 27.02.2009р. № 527.

В судовому засіданні 18.02.2014р.
відповідач ПП «Нергіз» надав суду
заяву, в якій просить застосувати до
позовних вимог строк позовної
давності.

Прокурор в судовому засіданні 18.02.2014р.
заявив клопотання про колегіальний
розгляд справи, у зв'язку з
необхідністю підготовки письмових
пояснень на заяву відповідача про
застосування строку позовної давності
та складністю справи.

Строк вирішення спору продовжувався
відповідно до ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва, розгляд справи відкладався
відповідно до ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора,
представника відповідача, суд -

встановив:

Розглянувши клопотання прокурор про
призначення колегіального розгляду
справи, суд відмовив в його
задоволенні, з огляду на
необґрунтованість та відсутність
підстав передбачених ч. 1 ст.46 ГПК
України.

Розглянувши заяву Приватного
підприємства «Нергіз про застосування
строків позовної давності суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Як встановлено ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського України «Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» від 29 травня 2013
року N 10, у разі коли згідно із законом
позивачем у справі виступає прокурор
(частина друга статті 29 ГПК), позовна
давність обчислюється від дня, коли про
порушення або про особу, яка його
допустила, довідався або мав
довідатися відповідний прокурор.

З матеріалів справи вбачається (том 2,
а.с. 168-182), що про спірні рішення та
договір оренди земельної ділянки
прокурору міста Судака стало відомо у
червні 2013 року, після проведення у
виконання завдання Генерального
прокурора України перевірки
додержання органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування
вимог закону при наданні у власність і
користування, продажу, зміни цільового
призначення земель прибережних смуг
уздовж Азовського та Чорного морів,
використання і забудови прибережних
територій, а також законності судових
рішень з цих питань та їх виконання.

На виконання вказаного завдання
заступником Генерального прокурора
України 07.05.2013 винесено постанову про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
щодо додержання органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування вимог закону при
наданні у власність і користування,
продажу, зміни цільового призначення
земель прибережних захисних смуг
уздовж Азовського та Чорного морів,
використання і забудови прибережних
територій.

13.05.2013 прокурором міста Судака винесено
постанову №63 про проведення перевірки
в порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів під час
використання та забудови земельних
ділянок, що розташовані на узбережжі
Чорного моря в межах Судацького
регіону.

До цього часу перевірка додержання
вимог законодавства під час
розпорядження Веселівською сільською
радою земельними ділянками
розташованими на узбережжі Чорного
моря не проводилась.

Враховуючи наведене та те, що позов
прокурора надійшов до суду 17.06.2013р., суд
вважає, що строк позовної давності для
звернення прокурором міста Судака до
суду не пропущено.

За результатом розгляду справи по суті,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
про визнання недійсними рішень, з
огляду на наступне.

Рішенням 9 сесії 23 скликання
Веселівської сільської ради від 21.05.1999
заздалегідь узгоджено Приватному
підприємству "Нергіз" місцезнаходження
земельної ділянки під розміщення
мікроринку сезонного типу в
прибережній зоні с. Веселе загальною
площею 0,15га на землях Веселівської
сільської ради, дозволено Приватному
підприємству "Нергіз" складення
проекту відводу земельної ділянки під
тимчасове розміщення мікроринку
сезонного типу в прибережній зоні с.
Веселе (т. 1 а.с. 94).

Рішенням 19 сесії 23 скликання
Веселівської сільської ради від 21.02.2001
був затверджений проект відведення
земельної ділянки Приватному
підприємству "Нергіз" для розміщення
сезонного мікроринку у прибережній
зоні с. Веселе загальною площею 0,15га та
вирішено надати земельну ділянку із
земель Веселівської сільської ради
(для іншої комерційної діяльності)
загальною площею 0,15га в оренду
Приватному підприємству "Нергіз"
строком на 3 роки для розміщення
сезонного мікроринку (т. 1 а.с. 12).

20.04.2001 між Веселівською сільською радою
і Приватним підприємством "Нергіз"
укладений договір оренди, відповідно
до якого Веселівська сільська рада
передає, а Приватне підприємство
"Нергіз" приймає у короткострокову
оренду строком на 3 роки земельну
ділянку загальною площею 0,15га для
розміщення сезонного мікроринку (т. 1
а.с. 15-20).

Державна реєстрація цього договору
Судацькою міською радою проведена
03.05.2001 за №3.

Рішенням Веселівської сільської ради
№37а від 24.03.2004 строк дії договору №3 від
03.05.2004р. оренди продовжений на три роки
(т. 1 а.с 13).

Рішенням 26 сесії 4 скликання
Веселівської сільської ради №50 від
21.03.2006 строк дії договору оренди
продовжений на 25 років - до 21.03.2031 (т. 1
а.с. 14).

Під час розгляду справи, представник
відповідача надав суду засвідчену
копію додаткової угоди № 1 від 21.03.2006р.
до договору оренди землі № 3 від 03.05.2004р.
(том 2, а.с. 224), якою змінено положення
п.п. 2.1 п.2 договору в частині строку
оренди земельної ділянки та збільшено
строк дії договору до 21.03.2031р. (том 2, а.с.
224).

Відповідно до ст. 653 ЦК України (в
редакції станом на 21.03.2006р.), у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Стаття 654 ЦК України (в редакції станом
на 21.03.2006р.) передбачала, що зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України (в редакції станом на 21.03.2006р.)
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Земельного
кодексу України (в редакції станом на
21.03.2006р.) право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

З додаткової угоди № 1 від 21.03.2006р. до
договору оренди землі № 3 від 03.05.2004р.
вбачається, що ця додаткова угода
укладена до іншого договору від
03.05.2004р., оскільки спірний договір був
укладений 20.04.2001 та зареєстрований
Судацькою міською радою 03.05.2001 за №3.
Крім того, ця додаткова угода не була
зареєстрована у встановленому законом
порядку.

Таким чином, докази продовження строку
дії спірного договору у встановленому
законом порядку та формі, в матеріалах
справи відсутні, у зв'язку з чим, суд
вважає, що спірний договір припинив
свою дію 03.05.2004р.

Відносно позовних вимог прокурора про
визнання недійсними спірних рішень суд
вважає, за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 21
Цивільного кодексу України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Статтею 13 Конституції України
встановлено, що земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті
26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради здійснюється
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Таким чином, волевиявлення
відповідного органу, як орендодавця, в
даному випадку здійснюється у формі
рішення такого органу.

Конституційним Судом України по справі
№ 1-9/2009 від 16 квітня 2009 року в абз.6 п.5
мотивувальної частини рішення
викладено позицію, що ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування та вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені самим
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Враховуючи викладені обставини, суд
приходить до висновку, що спірне
рішення 19 сесії 23 скликання
Веселівської сільської ради від 21.02.2001
було повністю реалізоване та вичерпало
свою дію фактом виконання.

Прокурор у письмових поясненнях від
30.01.2014р. (т. 2 а.с. 154) зазначив, що рішення
від 21.02.2001р., станом на 21.03.2006р. вже було
не чинним, оскільки вичерпало свою дію.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Стаття 20 ГК України передбачає, що
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
порушують права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Суд звертає увагу на те, що під захистом
права розуміється державно-примусова
діяльність, спрямована на відновлення
порушеного права суб'єкта
правовідносин та забезпечення
виконання юридичного обов'язку
зобов'язаною стороною.

Спосіб захисту втілює безпосередню
мету, якої прагне досягнути суб'єкт
захисту (позивач), вважаючи, що таким
чином буде припинене порушення (чи
оспорювання) його прав, він компенсує
витрати, що виникли у зв'язку з
порушенням його прав, або в інший
спосіб нівелює негативні наслідки
порушення його прав.

Щодо позовної вимоги про визнання
недійсним рішенням 26 сесії 4 скликання
Веселівської сільської ради №50 від
21.03.2006, суд вважає, що підстави для її
задоволення відсутні з огляду на те, що
спірний договір припинив свою дію
03.05.2004р., а рішення 19 сесії 23 скликання
Веселівської сільської ради від 21.02.2001
було повністю реалізоване та вичерпало
свою дію фактом виконання, тобто
визнання недійсним рішення №50 не
призведене до відновлення порушеного
права суб'єкта правовідносин та
забезпечення виконання юридичного
обов'язку зобов'язаною стороною,
оскільки це рішення не тягне правових
наслідків відносно спірної земельної
ділянки.

Відносно позовної вимоги про визнання
недійним договору оренди земельної
ділянки площею 0,15га, укладеного 20.04.2001
між Веселівською сільською радою та
Приватним підприємством «Нергіз», який
зареєстрований Судацькою міською
радою 03.05.2001 за №3, суд зазначає
наступне.

В заяві про зміну підстав позову (том 2,
а.с. 82-86), в обґрунтування вимоги про
визнання недійним договору, прокурор
посилається на ст. 48 Цивільного кодексу
Української РСР.

В письмових поясненнях по справі від
30.01.2014р. (т. 2 а.с. 155) прокурор м. Судака в
обґрунтування позову зазначив, що
спірні рішення та договір мають бути
визнані недійсними на підставі
положень Цивільного кодексу України,
чинного на даний час, на підставі ст. ст.
203, 215.

Стаття 48 Цивільного кодексу
Української РСР передбачала, що
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

В обґрунтування вимоги про визнання
недійсним договору прокурор
посилається на невідповідність
спірного договору положенням Водного
та Земельного кодексів України, Закону
України «Про курорти», Закону України
«Про планування та забудову
територій».

Відповідно до п. 2.6 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», не перешкоджає
поданню відповідного позову
закінчення строку (терміну) дії
оспорюваного правочину до моменту
подання позову.

Суд вважає необґрунтованими доводи
прокурора відносно невідповідності
спірного договору законодавству, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» від 17.06.2004 р. № 1808-IV,
державна експертиза землевпорядної
документації (далі - державна
експертиза) - це діяльність, метою якої
є дослідження, перевірка, аналіз та
оцінка об'єктів експертизи на предмет
їх відповідності вимогам
законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам, а також
підготовка обґрунтованих висновків
для прийняття рішень щодо об'єктів
експертизи.

Згідно ст. 2 цього Закону, одним з
основних завдань державної експертизи
є перевірка відповідності об'єктів
державної експертизи вимогам
законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам.

Зокрема, як вбачається зі ст. 9 Закону
України «Про державну експертизу
землевпорядної документації» від
17.06.2004р. № 1808-IV, обов'язковій державній
експертизі підлягають, зокрема:
проекти землеустрою щодо організації і
встановлення меж територій
природно-заповідного фонду та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення, а
також проекти землеустрою щодо
створення нових та впорядкування
існуючих землеволодінь і
землекористувань.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 35 Закону
України «Про державну експертизу
землевпорядної документації» від
17.06.2004р. № 1808-IV, позитивні висновки
державної експертизи щодо об'єктів
обов'язкової державної експертизи є
підставою для прийняття відповідного
рішення органами виконавчої влади чи
органами місцевого самоврядування,
відкриття фінансування робіт з
реалізації заходів, передбачених
відповідною документацією. Висновки
державної експертизи після їх
затвердження спеціально уповноваженим
органом виконавчої влади у сфері
державної експертизи є обов'язковими
для прийняття до розгляду замовником і
врахування при прийнятті відповідного
рішення щодо об'єктів державної
експертизи.

При цьому, згідно ст. 38 Закону України
«Про державну експертизу
землевпорядної документації» від
17.06.2004р. № 1808-IV (Оскарження рішень,
прийнятих на підставі скасованих та
визнаних недійсними висновків
державної експертизи), рішення,
прийняті відповідними органами
виконавчої влади чи органами місцевого
самоврядування на підставі висновків
державної експертизи, що скасовані або
визнані недійсними, можуть бути в
установленому законом порядку
оскаржені до суду.

Отже, дії органів місцевого
самоврядування, вчинені на підставі
висновків державної експертизи, можуть
бути оскаржені, лише за умови
скасування або визнання недійсними
висновків державної експертизи.

Рішенням 19 сесії 23 скликання
Веселівської сільської ради від 21.02.2001
був затверджений проект відведення
земельної ділянки Приватному
підприємству "Нергіз" для розміщення
сезонного мікроринку у прибережній
зоні с. Веселе загальною площею 0,15га та
вирішено надати земельну ділянку із
земель Веселівської сільської ради
(для іншої комерційної діяльності)
загальною площею 0,15га в оренду
Приватному підприємству "Нергіз"
строком на 3 роки для розміщення
сезонного мікроринку (т. 1 а.с. 12).

Проект відведення земельної ділянки
Приватному підприємству "Нергіз" для
розміщення сезонного мікроринку у
прибережній зоні с. Веселе, пройшов
державну експертизу землевпорядної
документації, про що свідчить висновок
державної землевпорядної експертизи
від 17.01.2001 р. № 23,2/3, затверджений
Республіканським комітетом по
земельних ресурсах АР Крим 12.02.2001 р., усі
зауваження по проекту з боку
Приватного підприємства "Нергіз"
усунені (т.1, а.с. 91).

Тобто, саме на підставі висновку
державної землевпорядної експертизи
від 17.01.2001р. № 23,2/3, що є обов'язковим для
органу місцевого самоврядування,
спірним рішенням 19 сесії 23 скликання
Веселівської сільської ради від 21.02.2001,
затверджено проект відведення
земельної ділянки та надано Приватному
підприємству "Нергіз" спірну земельну
ділянку.

Таким чином, будь-які посилання
прокурора на порушення відповідачами
вимог чинного законодавства під час
оформлення землекористування
Приватному підприємству "Нергіз", до
скасування або визнання недійсним
висновку державної землевпорядної
експертизи від 17.01.2001 р. № 23,2/3, як це
передбачено ст. 38 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» від 17.06.2004 р. № 1808-IV, є
передчасними.

Щодо вимоги прокурора про зобов'язання
Приватне підприємство "Нергіз"
повернути земельну ділянку площею
0,15га, вартістю 1 095 480,00грн. Веселівській
сільській раді, суд зазначає наступне.

В обґрунтування цієї вимоги, прокурор
посилається на положення ст. 1212
Цивільного кодексу України, відповідно
до ч.1 якої, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Під час розгляду справи, суд встановив,
що 15.03.2010р. відповідачі уклали договір
оренди землі №10, відповідно до якого,
Веселівська сільська рада передала
Приватному підприємству «Нергіз» у
користування земельну ділянку площею
0,1500 га, розташовану на території
Веселівської сільської ради у
прибережній зоні с. Веселе, м. Судак (том
2, а.с.193-195).

Відповідно до п. 8 договору від 15.03.2010р.,
договір укладений строком до 21.03.2031р.

Договір зареєстрований у Судацькому
відділі Кримської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
28.07.2010р. за №05.

Таким чином, відповідач користується
спірною земельною ділянкою на підставі
діючого договору оренди землі, докази
розірвання або визнання недійсним
якого, у встановленому законодавством
порядку, в матеріалах справи відсутні.

Відносно заяви прокурора в порядку ст.
83 ГПК України, в якій прокурор просить
суд вийти за межі позовних вимог та
визнати недійсними: договір оренди
землі від 15.03.2010р. від 28.07.2010р. та рішення
Веселівської сільської ради від
27.02.2009р. № 527, суд вважає, що у цьому
випадку, не має обставин, які свідчать
про неможливість виконання прокурором
своїх повноважень, передбачених
законом, в частині проведення
відповідної перевірки дотримання
законодавства при укладенні вказаного
договору та у разі необхідності
звернення до суду з відповідним
позовом в інтересах держави.

З огляду на викладене, суд не вбачає
підстав для виходу за межі позовних
вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
оголошені - 18.02.2014р.

Повне рішення складено - 24.02.2014р.

Суддя
С.О. Лукачов