ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 лютого 2014 р.
Справа № 4/47-42за позовом приватної
фірми "Скорпіон-сервіс", м. Луцьк

до підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк

про стягнення 267 330 грн. неустойки,

Суддя Якушева
І.О.,

при секретарі
судового засідання Мороз Д.В.

за участю представників:

від позивача: Антонюк О.С. (дов. №4 від
13.01.2014р.), Мохнюк В.С. (дов. № 1 від
03.01.2014р.),

від відповідача: ОСОБА_1 - підприємець,
ОСОБА_4 - представник (дов. б/н від
24.04.2012р.)

Справу передано на новий
судовий розгляд відповідно до
постанови Вищого господарського суду
України від 18.11.2013р.

Судом здійснюється технічна
фіксація судового процесу за допомогою
програмно-апаратного комплексу
"Діловодство суду".

Суть спору: приватна фірма
"Скорпіон-сервіс" звернулась до
господарського суду з позовом про
стягнення з підприємця ОСОБА_1 56 280 грн.
неустойки, нарахованої за період з
29.03.2009р. по 29.03.2010р., за прострочення
виконання зобов'язання щодо повернення
переданої у користування торгової
площі.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 29.06.2010р.,
залишеним без змін у відповідності до
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 05.02.2013р позовні
вимоги було задоволено, постановлено
стягнути з підприємця ОСОБА_1 на
користь ПФ "Скорпіон-сервіс" 56 280 грн.
неустойки, 562,80 грн. витрат по сплаті
державного мита, 236 грн. витрат за
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 5 628 грн. витрат по
оплаті послуг адвоката.

Постановою Вищого господарського
суду України від 16.05.2013р. постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 05.02.2013р. та
рішення господарського суду
Волинської області від 29.06.2010р. у справі
№4/47-42 було скасовано та передано
матеріали справи на новий розгляд до
господарського суду Волинської
області.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 10.06.2013р. позовні
вимоги, з врахуванням заяви про
збільшення позовних вимог №84 від
30.05.2013р., було задоволено, постановлено
стягнути з підприємця ОСОБА_1 на
користь ПФ "Скорпіон-сервіс" 234 500 грн.
неустойки, 562,80 грн. витрат по сплаті
державного мита, 236 грн. витрат по
оплаті інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу, 3 564,40
грн. витрат по сплаті судового збору, 5
628 грн. витрат по оплаті послуг
адвоката.

Постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.08.2013р рішення господарського суду
Волинської області від 10.06.2013р. було
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 18.11.2013р. постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.08.2013р. та
рішення господарського суду
Волинської області від 10.06.2013р. у справі
№4/47-42 було скасовано та передано
матеріали справи на новий розгляд до
господарського суду Волинської
області.

Відповідно до автоматичного
розподілу справ справу №4/47-42
розподілено судді Якушевій І.О.

Ухвалою господарського суду від
13.12.2013р. справу прийнято до провадження,
її розгляд призначено на 15.01.2014р.
Відповідача зобов'язано до 13.01.2014р.
подати суду письмові пояснення на
заявлений позов, докази на їх
підтвердження.

15.01.2014р. відповідач через
канцелярію суду подав заяву № 1 від
13.01.2013р., в якій просив розгляд справи
відкласти на 17.01.2014р. на 14 год. у зв'язку
із нез'явленням в засідання з поважних
причин.

З метою забезпечення відповідачу
права на захист, дотримання принципу
рівності та змагальності сторін,
ухвалою суду від 15.01.2014р. розгляд справи
відкладено на 30.01.2014р., зобов'язано
відповідача подати суду письмові
пояснення на заявлений позов, докази на
їх підтвердження.

15.01.2014 року представник позивача
через канцелярію суду подав клопотання
про збільшення розміру позовних вимог
№5 від 14.01.2014р. (а.с.143-144,т.3).

В судовому засіданні 30.01.2014 року
представник позивача позовні вимоги з
врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог підтримав,
просив стягнути з відповідача 267 330 грн.
неустойки , нарахованої за період з
29.03.2009р. по 31.12.2013р.

Збільшення розміру позовних вимог до
прийняття рішення по справі -
процесуальне право позивача,
передбачене ст.22 ГПК України.

А тому судом прийнято до розгляду заяву
представника позивача про збільшення
розміру позовних вимог, а відтак має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір.

30.01.2014 року відповідач, представник
відповідача через канцелярію суду
подали заяви №№2-5, в яких вони:

- у заяві №2 - вимагають застосувати
Закон- статті 8 і 129 Конституції України,
статтю 4-4 ГПК України - здійснити повну
технічну фіксацію судочинства.;

- у заяві №3 - вимагають застосувати
Закон - статті 8 і 129 Конституції
України, статті 4-7, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 43, 59 ГПК
України - оглянути, оголосити, всебічно,
повно, об'єктивно дослідити і надати
обґрунтовану й вмотивовану юридичну
оцінку доказам заявників, поданим
судам першої, другої і третьої
інстанцій на заперечення позову;

- у заяві №4 - вимагають застосувати
Закон - статті 8 і 129 Конституції
України, статтю 284 ГК України, статті 144,
145, 146, 147 ПК України, статті 4-7, 32, 33, 34, 35, 36,
37,, 38, 43, 111-12 ГПК України - на виконання
постанови ВГСУ від 18.11.2013р. витребувати
у позивача не зазначені в угоді про
оренду торгових площ та в угоді про
надання в користування торгових площ
дані істотні умови договору щодо
об'єкта оренди - торгових площ, а саме:
облікові документи (бухгалтерського,
фінансового і податкового обліку: про
склад об'єкта оренди; про вартість
об'єкта оренди; про ринкову оцінку
об'єкта оренди; про амортизацію об'єкта
оренди; про відновлення об'єкта оренди;
про індексацію об'єкта оренди;
витребувані облікові документи про
об'єкт оренди оглянути, оголосити,
всебічно, повно, об'єктивно дослідити і
надати обгрунтовану й вмотивовану
юридичну оцінку; витребувати у
позивача облікові документи про
калькуляцію ціни оренди торгових площ;
витребувані облікові документи про
калькуляцію ціни оренди торгових площ,
оглянути, оголосити, всебічно, повно,
об'єктивно дослідити і надати
обгрунтовану й вмотивовану юридичну
оцінку; витребувати у позивача
письмові пояснення введення ОСОБА_1 в
оману щодо об'єкта оренди - буцім-то
наявного у позивача права власності на
об'єкт оренди;

- у заяві №5 - вимагають статті 8 і 129
Конституції України, статтю 284 ГК
України, статті 144, 145, 146, 147 ПК України,
статті 4-7, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 39, 43, 111-12 ГПК
України - на виконання постанови ВГСУ
від 18.11.2013р.- оглянути і дослідити у
місці їх знаходження речові докази -
річ - торгові площі, що є предметом
даного позову; скласти протокол огляду
та дослідження речових доказів - речі -
торгових площ у місці їх знаходження;
оглянути, оголосити, і надати
обгрунтовану й вмотивовану юридичну
оцінку обумовленому протоколу.

В судовому засіданні відповідач,
представник відповідача заяви №№2-5
підтримали.

Заяву №2 задоволено: судом
здійснюється технічна фіксація
судового процесу за допомогою
програмно-апаратного комплексу
"Діловодство суду".

Заяву №3 задоволено: судом буде
оглянуто оголошено, всебічно, повно,
об'єктивно досліджено і надано
обгрунтовану й вмотивовану юридичну
оцінку доказам заявників, поданим
судам першої, другої і третьої
інстанцій на заперечення позову.

Заяву №4 залишено судом без
задоволення з огляду на її
невідповідність вимогам ст.38 ГПК
України.

Заяву №5 залишено судом без
задоволення, оскільки згідно із ст.32
ГПК України наявність чи відсутність
обставин. на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору, встановлюються судом не лише за
допомогою речових доказів, але й іншими
засобами, зокрема, письмовими доказами,
поясненнями представників сторін.

Матеріали справи №4/47-42 містять
письмові докази, пояснення
представників сторін, необхідні для
правильного вирішення спору.

Відповідач, представник відповідача в
судовому засіданні в усній формі
позову не визнали, просили у його
задоволенні відмовити.

У зв'язку з подачею відповідачем
заяви про збільшення розміру позовних
вимог, забезпечення відповідачу
можливості ознайомитися із заявою та
подати свої пояснення на неї, зважаючи
на невиконання відповідачем вимог суду
щодо подачі пояснень по суті спору,
необхідністю витребування додаткових
пояснень і доказів розгляд справи було
відкладено на 12.02.2014р.

10.02.2014р. позивач через канцелярію
суду подав додаткові пояснення від
10.02.2014р.

Представник відповідача в
судовому засіданні 12.02.2014р. звернувся
до суду з заявами:

- №6: про витребування у позивача
акта прийому-передачі в оренду чи
суборенду земельної ділянки згідно із
ст.ст.8,17 ЗК України; акту
передачі-приймання чи інший письмовий
правочин про передачу і приймання
торгового кіоску згідно із ст.208 ЦК
України; акту передачі-приймання чи
інший правочин про передачу і
приймання торгових площ згідно із ст.208
ЦК України; взяти до уваги нікчемність
посилання позивача на нікчемний п.12.
нікчемної угоди про надання в
користування торгових площ від 31.05.2008р.,
оскільки цей пункт повністю
заперечується п.6.3. цієї ж угоди, а
докази не можуть бути суперечливими;
оглянути і дослідити у місці їх
знаходження речові докази - річ,
торгові площі, що є предметом даного
позову; скласти протокол огляду та
дослідження речових доказів - речі -
торгових площ у місці їх знаходження;
оглянути, оголосити і надати
обґрунтовану й вмотивовану юридичну
обумовленому протоколу; повністю
задовольнити заяву №4 від 30.01.2014р.;

- №7: про припинення провадження у
справі через відсутність предмету
спору, який не підлягає вирішенню в
господарських судах, оскільки право
комунальної власності на земельну
ділянку площею 1 422 м? належить Луцькій
міській територіальній громаді, право
приватної власності на торговий кіоск
НОМЕР_1 належить приватному підприємцю
ОСОБА_1; окрім комунальної земельної
ділянки та приватного торгового кіоску
НОМЕР_1 жодних торгових площ, належних
позивачу, не існувало й не існує, що
доведено документальними доказами, в
т.ч. висновками державних органів,
рішеннями органу місцевого
самоврядування - Луцькою міською радою
та судами; відсутність і об'єкта, і
предмета угоди вказує на відсутність
як самого предмета господарських
правовідносин - оренди, так і
господарських правовідносин взагалі;
відсутність предмета господарського
спору і відсутність господарських
правовідносин вимагає застосування п. 1
і п. 1-12 ч. 1 ст. 80 ГПК України - припинення
провадження у даній господарській
справі; водночас - застосування
строків, оскільки позивач пропустив
строки позовної давності, обчислювані
з 2008 року.

За заявою №6: клопотання про
витребування у позивача акта
прийому-передачі в оренду чи суборенду
земельної ділянки згідно із ст.ст.8,17 ЗК
України; акту передачі-приймання чи
іншого письмового правочину про
передачу і приймання торгового кіоску
згідно із ст.208 ЦК України; акту
передачі-приймання чи іншого правочину
про передачу і приймання торгових площ
згідно із ст.208 ЦК України залишено
судом без задоволення у зв'язку з його
невідповідністю ст.38 ГПК України;
клопотання про огляд і дослідження у
місці їх знаходження речового доказу -
речі, торгової площі, складення
протоколу огляду та дослідження
речових доказів - речі - торгових площ у
місці їх знаходження; огляд, оголошення
і надання обґрунтованої й вмотивованої
юридичної оцінки цьому протоколу
залишено судом без задоволення,
оскільки матеріали справи №4/47-42,
зібрані у 3-ох томах, містять достатньо
доказів, необхідних для правильного
вирішення спору; рішення суду по заяві
№4 було оголошено судом в судовому
засіданні 30.01.2014р.

Щодо заяви №8 про припинення
провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1
ст.80 ГПК України, то згідно із п.4.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. N 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» припинення
провадження у справі - це форма
закінчення розгляду господарської
справи без прийняття судового рішення
у зв'язку з виявленням після порушення
провадження у справі обставин, з якими
закон пов'язує неможливість судового
розгляду справи.

Оскільки клопотання відповідача
про припинення провадження у справі
стосується суті позовних вимог, оцінка
того, чи є підстави для припинення
провадження у справі, може бути надана
за результатами дослідження всіх
доказів та викладена в судовому акті,
прийнятому за результатами розгляду
позовних вимог по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд

в с т а н о в и в:

предметом позовних вимог у даній
справі є стягнення з суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 неустойки в розмірі
подвійної плати за користування
торговою площею розміром 35 кв.м (місце
НОМЕР_1) на торговому ряду
пішохідно-торгової зони ринку ПФ
"Скорпіон-сервіс" між вулицею АДРЕСА_1
після припинення дії угоди від 31.05.2008р
щодо надання позивачем в користування
торгових площ, починаючи з 29.03.2009р. по
31.12.2013о.

На обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що
відповідач не звільнив торгової площі,
не повернув її, а тому на підставі ч.2
ст.785 Цивільного кодексу України
зобов'язаний сплатити неустойку в
розмірі 267 330 грн.

Постановою Вищого господарського
суду України від 18.11.2013р. постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.08.2013р. та
рішення господарського суду
Волинської області від 10.06.2013р. у справі
№4/47-42 було скасовано, матеріали справи
передано на новий розгляд.

Скасовуючи постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.08.2013р. та
рішення господарського суду
Волинської області від 10.06.2013р., Вищий
господарський суд України послався на
те, що судами попередніх інстанцій не
надано оцінки рішенню Луцької міської
ради №41/23 від 29.05.2013р., та вказав, що суду
від час нового розгляду слід з'ясувати,
що, крім земельної ділянки, яка
передавалось відповідачу за угодою від
31.05.2008 щодо надання в користування
торгових площ та що саме, крім
земельної ділянки, яку згідно рішенням
господарського суду Волинської
області від 18.05.2011 у справі № 5004/608/11
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 зобов'язаний
повернути позивачу, а також дослідити
питання про те, чи було зведено
позивачем на комунальній земельній
ділянці між вулицями АДРЕСА_1
торгівельні об'єкти, тобто, що саме,
крім земельної ділянки, відповідач
зобов'язаний повернути позивачу.

Під час нового розгляду справи
встановлено, що 29.05.2013 року Луцька
міська рада прийняла рішення №41/23, яким
скасувала рішення виконкому №394 від
17.08.2000р., №487 від 28.09.2000р., №185 від 29.03.2001р.,
№536 від 28.09.2001р.; внесла зміни до рішення
Луцької міської ради №16/9 від 18.01.2001р.,
виключивши з тексту рішення цифри і
слова «від 16.11.2000р. №383-рр «Про надання
статусу ринку».; вказала, що вважати
чинними рішення міської ради №64/57 від
04.08.2010р., №67/100 від 13.10.2010р.; скасувала як
незаконне розпорядження міського
голови №383 від 16.11.2000р. «Про надання
статусу ринку».

Рішенням виконкому Луцької
міської ради №394 від 17.08.2000р. було
дозволено позивачу виконати
благоустрій частини вул. АДРЕСА_1 та
встановити торгові кіоски.

Рішенням виконкому Луцької
міської ради №487 від 28.09.2000р. було
дозволено розробити проект на
влаштування торгових рядів на вул.
АДРЕСА_1.

Рішенням виконкому Луцької
міської ради №185 від 29.03.2001р. позивачу
було надано в тимчасове користування
на умовах оренди до 3 років земельну
ділянку на вул. АДРЕСА_1 загальною
площею 0,076 га для обслуговування
торгових кіосків.

Рішенням виконкому Луцької
міської ради №536 від 28.09.2001р. було
дозволено позивачу розробити проект
благоустрою з влаштуванням
пішохідно-торгової зони в районі
Завокзального ринку від вул. АДРЕСА_1.

Рішеннями Луцької міської ради
№64/57 від 04.08.2010р., №67/100 від 13.10.2010р.
приватним-підприємцям - власникам
розташованих на комунальній землі
торгових кіосків (№№52-89) було надано в
оренду строком земельну ділянку площею
0,1422 га між вулицями АДРЕСА_1 для
обслуговування торгових кіосків.

Однак, постановою Волинського
окружного адміністративного суду від
12.10.2010 року визнано протиправним і
скасовано рішення Луцької міської ради
№64/57 від 04.08.2010р. Ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 року
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 12.10.2010 року
залишено без змін.

Постановою Луцького
міськрайонного суду від 09.03.2011р.
рішення Луцької міської ради №67/100 від
13.10.2010р. визнано протиправним і
скасовано. Ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
постанову Луцького міськрайонного
суду від 09.03.2011р. залишено без змін.

Також 15.10.2010 року Луцька міська
рада як орендодавець згідно з
договором оренди землі передала -
орендарям - підприємцям торгового ряду
на пішохідно-торговому ряду земельну
ділянку загальною площею 1422 га. Однак,
договір не зареєстрований у
встановленому законом порядку.

Розпорядженням міського голови
№383 від 16.11.2000р. «Про надання статусу
ринку» (копія додана позивачем до
пояснень від 10.02.2014р.) з 01.12.2000р. торговим
рядам на території, прилеглій до ринку
«Завокзальний», відведеній приватній
фірмі «Скорпіон-сервіс», було надано
статус ринку.

Постановою Волинського окружного
адміністративно суду від 22.07.2013р.
рішення Луцької міської ради №41/23 від
29.05.2013р. визнано протиправним і
скасовано.

Однак, постанова Волинського
окружного адміністративно суду від
22.07.2013р. не набрала законної сили,
оскільки за апеляційною скаргою на цю
постанову ухвалою Львівського
адміністративного суду від 12.09.2013р.
відкрито апеляційне провадження.

Разом з цим, ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20.12.2013р. скасовано ухвалу
Волинського окружного
адміністративного суду від 13.06.2013р.,
якою було забезпечено позов шляхом
зупинення дії рішення Луцької міської
ради №41/23 від 29.05.2013р.

Предметом вимог у даній справі є
стягнення з відповідача на користь
позивача неустойки за неповернення
торгової площі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Частиною 2 ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що позивачами є
підприємства та організації, що подали
позов або в інтересах яких подано позов
про захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронюваного законом
інтересу.

Згідно з рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004
р. №18-рп/2004 у справі №1-10/2004 (справа про
охоронюваний законом інтерес) поняття
"охоронюваний законом інтерес", що
вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально правовим засадам.

На час укладення угоди надання в
користування торгових площ від 31.05.2008р.
діяло розпорядження міського голови
№383 від 16.11.2000р. «Про надання статусу
ринку».

Оскільки рішенням Луцької
міської ради №41/23 від 29.05.2013р. скасовано
рішення виконкому Луцької міської ради
№185 від 29.03.2001р., згідно з яким позивачу
було надано в тимчасове користування
на умовах оренди земельну ділянку для
обслуговування торгових кіосків,
скасовано розпорядження міського
голови №383 від 16.11.2000р. «Про надання
статусу ринку», згідно з яким з 01.12.2000р.
торговим рядам на території, прилеглій
до ринку «Завокзальний», відведеній
приватній фірмі «Скорпіон-сервіс»,
було надано статус ринку, позивачем у
встановленому законом порядку не
доведено порушення його права,
оскільки не доведено його права на
спірну торгову площу.

Оскільки позивачем не доведено
наявність права на торгову площу,
правові підстави для задоволення
позову та стягнення з відповідача
неустойки за неповернення торгової
площі відсутні.

Верховний Суд України в постанові
від 24.10.2011 року по справі №07/33-71 (а.с.25-27,
т.2) дійшов висновку про те, що угода про
надання в користування торгових площ
за своєю правовою природою є
договорами оренди (найму) торгових
площ, а право адміністрації ринку
укладати письмові угоди з продавцями
про надання торговельних місць було
передбачено пунктом 20 Правил торгівлі
на ринках, затверджених наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної податкової адміністрації
України, Державного комітету
стандартизації, метрології та
сертифікації України від 26.02.2002р. №
57/188/84/105, діючих на час виникнення
спірних правовідносин.

Угодою від 31.05.2008р. (а.с.12, т.1)
відповідачу було передано торгову
площу розміром 35 кв.м (місце НОМЕР_1) на
торговому ряду пішохідно-торгової зони
ринку ПФ "Скорпіон-сервіс" між вулицею
АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 18.05.2011р. у справі
№5004/608/11 відповідача зобов'язано
передати приватній фірмі
«Скорпіон-сервіс» торгову площу
НОМЕР_1, розміром 35 м.кв. шляхом її
звільнення від тимчасової споруди, яка
знаходиться в м. Луцьку на
пішохідно-торговій зоні між вулицями
АДРЕСА_1 (а.с.10-12, т.3).

Постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
29.01.2013р. рішення господарського суду
Волинської області від 18.05.2011р. у справі
№5004/608/11 залишено без змін (а.с.13-17, т.3).

Постановою Вищого господарського
суду України від 24.04.2013р. у справі
№5004/608/11 постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
29.01.2013р. залишено без змін (а.с.18-20, т.3).

Виконуючи вказівки суду
касаційної інстанції, викладені у
постанові від 18.11.2013 року, які згідно із
ст.222-12 ГПК України є обов'язковими для
місцевого суду при новому судовому
розгляді, судом було витребувано у
позивача докази на підтвердження
зведення торгових об'єктів на
земельній ділянці, яка була передана
йому в оренду.

Відповідно до ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак, належних доказів зведення
торгових об'єктів на земельній ділянці
приватна фірма "Скорпіон-сервіс" не
подала.

Подавши акт технічної комісії про
прийняття в експлуатацію
пішохідно-торгової зони в районі
Завокзального ринку на вул. АДРЕСА_1
позивач жодним чином не обґрунтував
належність пішохідно-торгової зони до
торговельних об'єктів.

Заявою №7 відповідач, представник
відповідача на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України вимагали застосувати Закон та
припинити провадження у справі.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України в п.4.4.
постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Правові підстави для припинення
провадження у справі відсутні,
оскільки предмет спору у даній справі -
стягнення неустойки - не припинив
існування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 34, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено: 17.02.2014р.

Суддя
І. О. Якушева