ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р.
Справа № 922/4416/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Кондратюк Н.А.,

позивача - Сосіна І.О.

відповідача - Головчанська Є.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №78
Х/1-7) на рішення господарського суду
Харківської області від 23.12.13 у справі

за позовом Лозівського міжрайонного
прокурора Харківської області в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Харківській
області, м. Харків,

до Комплексу водопідготовки "Дніпро" ВП
КП "Харківводоканал", с. Краснопавлівка

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор звернувся до господарського
суду з позовом в якому просить суд
стягнути з відповідача на користь
Держави 18942,11 грн. збитків, заподіяних
внаслідок порушення природоохоронного
законодавства.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує
тим, що Державною екологічною
інспекцією у Харківській області (далі
Держекоінспекція) проведено планову
перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Комплексу водопідготовки "Дніпро"
відокремлений підрозділ КП
"Харківводоканал". За результатами
перевірки складено відповідний акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства від
15.10-02.11.2012 року № 861/09-18. В результаті
проведення перевірки було встановлено,
що підприємством проведена
рекультивація земель після
будівництва очисних споруд по типу
"Біоплато". Дозвіл на зняття та
перенесення ґрунтового покриву
(родючого шару ґрунту) земельної
ділянки на час перевірки відповідачем
не представлено. В зв'язку з
вищевикладеним прокурор вважає, що
протиправною діяльністю відповідача
державі заподіяно шкоду внаслідок
зняття ґрунтового покриву без
спеціального дозволу, що підтверджено
матеріалами перевірки, розмір якої
становить 18942,11 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області (суддя Погорелова
О.В.) позов задоволено. Стягнуто з
Комунального підприємства
"Харківводоканал" в особі Комплексу
водопідготовки "Дніпро" відокремленого
підрозділу КП "Харківводоканал" 18942,11
грн. шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд посилався на те, що у
позовній заяві прокурор обґрунтував
порушення інтересів держави та вірно
визначив орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах; а матеріалами
справи підтверджено, що протиправною
діяльністю відповідача державі
заподіяно шкоду внаслідок зняття
ґрунтового покриву без спеціального
дозволу, розмір якої становить 18942,11
грн.

Відповідач із вказаним рішенням
місцевого господарського суду не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вищенаведене рішення скасувати,
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
заявник посилається на те, що
прокурором невірно визначено позивача
у справі; що матеріалами справи не
підтверджується факт відповідачем
спричинення шкоди; що Державною
екологічною інспекцією у Харківській
області порушено порядок проведення
перевірки та складання акту перевірки.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримала, просила її задовольнити.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні та у письмових
відзивах на апеляційну проти її
доводів заперечували, просили залишити
скаргу без задоволення, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
- без змін.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників сторін та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

Державною екологічною інспекцією у
Харківській області згідно з наказом
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 15.10.2012 року №
849/01-03 проведено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства Комплексу
водопідготовки "Дніпро" відокремлений
підрозділ КП "Харківводоканал".

За результатами перевірки складено акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства від
15.10-02.11.2012 року № 861/09-18.

В результаті проведення перевірки було
встановлено, що підприємством
проведена рекультивація земель після
будівництва очисних споруд по типу
"Біоплато". Дозвіл на зняття та
перенесення ґрунтового покриву
(родючого шару ґрунту) земельної
ділянки на час перевірки не
представлено.

З метою усунення порушень виявлених
під час здійснення планової перевірки
Комплексу водопідготовки "Дніпро"
відокремлений підрозділ КП
"Харківводоканал" було надано припис
від 05.11.2012 року № 04-26/162, яким було
зобов'язано директора підприємства
надати дозвіл на зняття та перенесення
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) земельної ділянки та
інформацію щодо площі земельної
ділянки, яка була рекультивована.

На виконання вказаного припису
підприємством були надані листи
відповіді від 15.01.2013 року № 24 та від
18.01.2013 року № 41 згідно яких вбачається,
що дозвіл на зняття ґрунтового покриву
(родючого шару ґрунту) відповідачем не
отримано. Площа земельної ділянки на
якій було знято ґрунт дорівнює 1.1473 га
згідно висновку від 11.11.2008 року № 4-23-5928.

За наслідками виявлених порушень
природоохоронного законодавства
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Харківської області Фарафоновою Ю.Є.,
були складені протокол про
адміністративне правопорушення № 001851
від 20.12.2012 року та постанова про
накладання адміністративного
стягнення № 04-27/443 від 20.12.2012 року,
згідно якої директора по виробництву
КВ "Дніпро" Вусяк О.В., було визнано
винним у вчинені адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 185-5
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 255,00 грн. Даний штраф
був сплачений згідно з квитанцією №
5311.886.1 від 24 грудня 2012 року.

Керуючись "Методикою визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту)", затвердженою постановою
Кабінету Міністрів України від 25 липня
2007 року № 963, розраховано шкоду
зумовлену зняттям ґрунтового покриву
(родючого шару ґрунту) без відповідного
дозволу на загальну суму 18942,11 грн. та
відповідачу пред'явлено претензію за №
22 від 08.02.2013 року.

Проте, завдана шкода відповідачем не
сплачена, що й стало підставою для
звернення прокурора до господарського
суду з відповідним позовом.

Вирішуючи питання про наявність або
відсутність правових підстав для
задоволення позову та апеляційної
скарги, колегія суддів враховує
наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 121
Конституції України на прокуратуру
України покладається представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.12 р. № 7 "Про деякі
питання участі прокурора у розгляді
справ, підвідомчих господарським
судам", у вирішенні питання про
порушення справи за позовною заявою
прокурора господарському суду слід
виходити з такого.

Згідно з абз. 4 частини 1 статті 2 ГПК
господарський суд порушує справи за
позовними заявами прокурорів та їх
заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Частиною третьою згаданої
статті передбачено, що у позовній заяві
прокурор самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.1999 року N 3-рп/99 під
поняттям "орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах",
зазначеним у частині другій статті 2
Арбітражного процесуального кодексу
України, потрібно розуміти орган
державної влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з Указом Президента України
№454/2011 від 13.04.2011 року «Про Положення
про Державну екологічну інспекцію
України» Держекоінспекція України є
центральним органом виконавчої влади,
входить до системи органів виконавчої
влади та утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
державний контроль за дотриманням
вимог законодавства України про
охорону земель здійснює центральний
орган виконавчої влади, який
забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Аналогічні за своїм змістом положення
містить і частина 2 статті 19 Закону
України «Про охорону земель».

Статтею 7 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель» визначено повноваження
Держекоінспекції України.

Так, згідно з пунктом «а» частини 1
статті 7 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель» до повноважень центрального
органу виконавчої влади, який
забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, належить - здійснення
державного контролю за дотриманням
вимог законодавства України про
охорону земель у частині додержання
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування, фізичними та
юридичними особами вимог
законодавства України про охорону
земель.

Відповідно до вимог частини 2 статті 168
Земельного кодексу України власники
земельних ділянок та землекористувачі
не мають права здійснювати зняття та
перенесення ґрунтового покриву
земельних ділянок без спеціального
дозволу органів, що здійснюють
державний контроль за використанням та
охороною земель.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
вищенаведена стаття 168 міститься в
розділі VI «Охорона земель».

З правового аналізу вищенаведених норм
законодавства вбачається, що
Держекоінспекція має повноваження на
здійснення державного контролю за
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель у частині
додержання юридичними особами вимог
законодавства України про охорону
земель.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведених до положень Земельного
кодексу України, Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель», Закону України «Про
охорону земель», Указу Президента
України №454/2011 від 13.04.2011 року «Про
Положення про Державну екологічну
інспекцію України», колегія суддів
зазначає, що Держекоінспекція має
повноваження на перевірку дотримання
юридичними особами вимог
законодавства України про охорону
земель - у тому числі і вимог частини 2
статті 168 Земельного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
господарського суду про те, що у
позовній заяві прокурор обґрунтував
порушення інтересів держави та вірно
визначив орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах - Державну
екологічну інспекцію України.

Посилання відповідача на те, що
прокурором невірно визначено позивача
у справі ґрунтуються на довільному
тлумаченні норм законодавства України,
та спростовані вищенаведеними
положеннями Земельного кодексу
України, Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель», Закону України «Про охорону
земель», Указу Президента України
№454/2011 від 13.04.2011 року «Про Положення
про Державну екологічну інспекцію
України».

Відповідно до Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", державний нагляд
(контроль) - діяльність уповноважених
законом центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, органів місцевого
самоврядування, інших органів в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятого рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища. Заходами
державного нагляду (контролю) є планові
та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій (ст. 1 Закону).

Відповідно до Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
розробленого, зокрема, відповідно до
Законів України "Про охорону
навколишнього природного середовища",
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", цей Порядок визначає
процедуру проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
у сфері охорони навколишнього
природного середовища та оформлення їх
результатів.

Згідно п. 1.4 Порядку, акт перевірки - це
документ, який фіксує факт проведення
планових, позапланових перевірок
суб'єктів господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог законодавства у сфері
охорони навколишнього природного
середовища та його дотримання.

Відповідно до п. 4.1 Порядку, перевірка
складається з таких основних частин:

- підготовка перевірки;

- проведення перевірки;

- оформлення результатів перевірки
(складання акта перевірки, оформлення
інших матеріалів перевірки);

- обговорення результатів перевірки,
підписання акту перевірки;

- застосування адміністративних
стягнень до порушників законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища (у разі виявлення порушень).

Пунктом 4.13 Порядку визначено, що за
результатами проведеної планової або
позапланової перевірки, в тому числі
спільно з органами державного нагляду
(контролю), державним інспектором
складається уніфікований акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства, що
містить перелік питань для здійснення
планових заходів державного нагляду
(контролю), залежно від ресурсу, що
перевірявся.

У разі виявлення під час проведення
перевірки порушення вимог
природоохоронного законодавства, за
які згідно з КУпАП передбачена
адміністративна відповідальність,
державні інспектори складають
протокол про адміністративне
правопорушення відповідно до наказу
мін природи України від 05.07.2004 року № 264
"Про затвердження інструкції з
оформлення органами міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України матеріалів про
адміністративні правопорушення",
зареєстрованого в міністерстві
юстиції України 27.07.2004 року № 934/9533
(пункт 4.17 Порядку).

На підставі акта, який складено за
результатами перевірки, протягом 5 днів
з дня її завершення, у разі виявлення
порушень вимог природоохоронного
законодавства складається припис про
усунення порушень вимог законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища (п. 4.22 Порядку).

Відповідно до ст. 13 Конституції України
земля, її надра, атмосферне повітря,
водні та інші природні ресурси, які
знаходяться в межах території України,
природні ресурси її континентального
шельфу, виключної (морської)
економічної зони є об'єктами права
власності Українського народу, згідно
зі ст. 14 Конституції України земля є
основним національним багатством, що
перебуває від особливою охороною
держави.

Приписами статті 168 Земельного кодексу
України встановлено, що ґрунти
земельних ділянок є об'єктом особливої
охорони. Власники земельних ділянок та
землекористувачі не мають права
здійснювати зняття та перенесення
ґрунтового покриву земельних ділянок
без спеціального дозволу органів, що
здійснюють державний контроль за
використанням та охороною земель. При
здійсненні діяльності, пов'язаної з
порушенням поверхневого шару ґрунту,
власники земельних ділянок та
землекористувачі повинні здійснювати
зняття, складування, зберігання
поверхневого шару ґрунту та нанесення
його на ділянку, з якої він був знятий
(рекультивація), або на іншу земельну
для підвищення її продуктивності та
інших якостей.

Статтею 35 Закону України "Про охорону
земель" встановлений обов'язок
власників та землекористувачів, в тому
числі орендарів земельних ділянок при
здійсненні господарської діяльності
дотримуватися вимог земельного та
природоохоронного законодавства
України та забезпечувати використання
земельних ділянок за цільовим
призначенням.

Відповідно до наказу Держкомзему
України "Про затвердження Порядку
видачі та анулювання спеціальних
дозволів на зняття та перенесення
ґрунтового покриву земельних ділянок"
№1 від 04.01.2005 року власники земельних
ділянок та землекористувачі, які
проводять геологорозвідувальні,
будівельні та інші роботи зобов'язані
отримати дозвіл на зняття та
перенесення ґрунтового покриву, якщо
це призводить до порушення
поверхневого шару ґрунту.

Відповідно до статті 56 Закону України
"Про охорону земель", юридичні і фізичні
особи, винні в порушенні законодавства
про охорону земель, несуть
відповідальність згідно із законом.
Застосовування заходів
дисциплінарної, цивільно-правової,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від відшкодування шкоди, заподіяної
земельним ресурсам. Шкода, заподіяна
внаслідок порушення законодавства про
охорону земель, підлягає відшкодуванню
в повному обсязі.

Згідно зі статтею 211 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
несуть цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства.

В зв'язку з вищевикладеним вбачається,
що протиправною діяльністю
відповідача державі заподіяно шкоду
внаслідок зняття ґрунтового покриву
без спеціального дозволу, що
підтверджено матеріалами перевірки,
розмір якої становить 18942,11 грн.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 68 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", підприємства, установи,
організації та громадяни зобов'язані
відшкодовувати шкоду, заподіяну ними
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, в порядку та розмірах,
встановлених законодавством України.
Застосування заходів дисциплінарної,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням навколишнього природного
середовища та погіршенням якості
природних ресурсів.

Згідно ст. 69 даного Закону "Шкода,
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації, як правило, в
повному обсязі без застосування норм
зниження розміру стягнення та
незалежно від збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та погіршення якості природних
ресурсів."

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Актом перевірки від 15.10.2012 року по 02.11.2012
року зафіксовано факт рекультивації
земель після будівництва очисних
споруд по типу "біоплато" на земельній
ділянці, яка розташована за межами
населеного пункту на території
Краснопавлівської селищної ради
Лозівського району Харківської
області, загальною площею 1,1473 га
(державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою від
07.04.2011 серія ЯЯ № 309604).

Пунктом 3.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року № 6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» встановлено, що
підставою для здійснення розрахунку
розміру шкоди, заподіяної державі
внаслідок зняття ґрунтового покриву
(родючого шару ґрунту) без спеціального
дозволу, є матеріали справи про
адміністративне правопорушення, які
підтверджують факт вчинення цього
правопорушення, а саме: акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства; протокол про
адміністративне правопорушення;
припис (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства); акт
обстеження земельної ділянки.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи роз'яснення згідно з
пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
господарського суду про те, що у
Держекоінспекції в наявності всі
матеріали перевірки, які б
встановлювали факт порушення
Відповідачем природоохоронного
законодавства.

В обґрунтування свої заперечень
відповідач вказує, що наказом
Міністерства екології та природних
ресурсів України №483 від 02.10.2012 року,
(який набрав чинності 02.11.2012 року, тобто
в останній день перевірки
Держекоінспекції) затверджено
уніфіковані форми актів перевірок
дотримання вимог природоохоронного
законодавства, що містять перелік
питань для здійснення планових заходів
державного нагляду (контролю).

Таким чином, відповідач зазначає про
незаконність що акту № 861/09-18 від 15.10 -
02.11.2012 року, оскільки він не відповідає
уніфікованій форми актів перевірок, що
затверджені наказом №483 від 02.10.2012 року.

З приводу такої правової позиції
відповідача колегія суддів зазначає
наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та акту перевірки №861/09-18, цей акт
складався в період з 15.10.2012 року по
02.11.2012 року, тобто на час початку
складання акту наказ Міністерства
екології та природних ресурсів України
№483 від 02.10.2012 року ще не набав чинності.

Крім того, слід звернути увагу на те, що
протиправність дій державних
інспекторів при проведенні перевірки
та складанні акту № 861/09-18 від 15.10 - 02.11.2012
року не встановлено в порядку
адміністративного судочинства, а
висновки господарського суду про
зворотне виходять за межі юрисдикції
господарського суду та суперечать
вимогам статті 12 Господарського
процесуального кодексу України і
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Вищенаведена правова позиція знайшла
свої відображення і в постанові Вищого
господарського суду України від 03.12.2013
року по справі 922/3261/13.

Враховуючи вищезазначене, посилання
відповідача на те, що акт №861/09-18 від 15.10
- 02.11.2012 року є неналежним доказом по
справі колегією суддів не приймаються.

Відповідно до статті 168 Земельного
кодексу України, власники земельних
ділянок та землекористувачі не мають
права здійснювати зняття та
перенесення ґрунтового покриву
земельних ділянок без спеціального
дозволу органів, що здійснюють
державний контроль за використанням та
охороною земель (в редакції станом на
момент проведення перевірки).

Згідно п. 3.3. Наказу Державного комітету
України по земельних ресурсах від
04.01.2005 № 1, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 20 січня
2005 р. за N 70/10350 "Про затвердження Порядку
видачі та анулювання спеціальних
дозволів на зняття та перенесення
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) земельних ділянок" (надалі
Порядок), дозвіл видається на підставі
затвердженого в установленому законом
порядку проекту землеустрою, у якому
повинні бути визначені умови зняття,
збереження і використання родючого
шару ґрунту та порядок проведення
рекультивації порушених земель. Якщо в
проекті ці умови не визначені чи
визначені в неповному обсязі,
відповідний орган спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів (Держкомзему України /далі -
Держкомзему/) відмовляє у видачі
дозволу. Відповідно до Порядку дозвіл
надається на зняття та перенесення
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) земельної ділянки відповідно
до умов, визначених у проекті
землеустрою.

Відповідно до п.п. 4.1.-4.3 Порядку, для
отримання дозволу власник земельної
ділянки, землекористувач або їх
представник (далі - заявник)
звертається із письмовою заявою до
відповідного органу Держкомзему (далі -
інспекційного органу Держкомзему). До
заяви (додаток 1) додаються такі
документи: копія документа, що
посвідчує право власності чи право
користування земельною ділянкою; копія
паспорта громадянина (для військових -
посвідчення офіцера; юридичних осіб -
копія свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи, копія
статуту (положення), інформація щодо
прізвища, ім'я та по батькові керівника
(заступника), а також особи,
відповідальної за додержання умов
зняття, збереження і використання
родючого шару ґрунту, їх номери
телефонів; представників - копія
паспорта громадянина /посвідчення
офіцера/, довіреність на отримання
дозволу, інформація щодо прізвища, ім'я
та по батькові особи, відповідальної за
додержання умов зняття, збереження і
використання родючого шару ґрунту, її
номер телефону); проект землеустрою із
зазначенням його розробника, копія
ліцензії на проведення робіт із
землеустрою; копія агрохімічного
паспорта земельної ділянки; копія
договору на виконання земляних робіт (у
разі якщо заявник уклав договір на
зняття та перенесення ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту)
земельної ділянки з іншою фізичною чи
юридичною особою), прізвище, ім'я та по
батькові особи, відповідальної за
додержання умов зняття, збереження і
використання родючого шару ґрунту, її
номер телефону; копія документа, що
підтверджує сплату коштів за
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва (у разі
їх наявності). Заява про видачу дозволу
та додані до неї матеріали
розглядаються в термін не більше 30
календарних днів з дня їх одержання.

Відповідно до Порядку, власники
земельних ділянок та землекористувачі,
які проводять геологорозвідувальні,
будівельні та інші роботи, зобов'язані
отримати дозвіл на зняття та
перенесення ґрунтового покриву, якщо
це призводить до порушення
поверхневого шару ґрунту. Так, для
визначення якісного стану земель
(наявності чи відсутності родючого
шару ґрунту на землях не
сільськогосподарського призначення
необхідно проводити ґрунтове
обстеження земельної ділянки, на якій
планується проведення земляних робіт.
Відповідно до пункту "і" статті 184
Земельного кодексу України, статей 25 та
36 Закону України "Про землеустрій"
проведення ґрунтових обстежень чи
оновлення матеріалів ґрунтових
обстежень земельних ділянок є одним із
заходів землеустрою. Технічна
документація щодо проведення
(оновлення матеріалів) ґрунтових
обстежень земель розробляється
фізичними та юридичними особами, які
отримали ліцензії на проведення
землевпорядних та землеоціночних
робіт за відповідним кодом Єдиного
ліцензійного реєстру кодів, робіт
(операцій, послуг).

Як зазначалось вище, загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду встановлено статтею 1166 ЦК
України, згідно якої майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Отже,
відшкодування шкоди на підставі цієї
норми здійснюється у разі, наявності у
діях відповідача всіх елементів складу
цивільного правопорушення у їх
сукупності: неправомірної поведінки
особи, наявності шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
шкодою, вини.

Відповідачем до суду не надано
будь-яких доказів на підтвердження
звільнення його від обов'язку отримати
дозвіл, згідно п. 3.2 Порядку видачі та
анулювання спеціальних дозволів на
зняття та перенесення ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту)
земельних ділянок.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що господарський суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, про те, що факт невиконання
вимог природоохоронного законодавства
відповідачем є доведеним, заявлені
позовні вимоги нормативно та
документально обґрунтовані та є
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Беручи до уваги всі наведені обставини
в їх сукупності, судова колегія дійшла
висновку, що під час розгляду справи
господарським судом першої інстанції
фактичні обставини справи встановлені
на основі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
обставинам справи та їм надана
правильна юридична оцінка, прийняте
рішення відповідає нормам чинного
законодавства та підстав для його
скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 23.12.2013 року
залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.02.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.