Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24379/13 04.02.14

За позовом Комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
"Спецжитлофонд"

до Комунального підприємства "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району"

про стягнення заборгованості 12 099,82 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Калінчук В.В. -
довіреність б/н від 14.01.2014 року;

від відповідача: Поліщук Л.П. -
довіреність б/н від 25.12.2013 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"Спецжитлофонд" звернулося до
господарського суду м. Києва з позовом
до Комунального підприємства "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району" про стягнення
заборгованості 12 099,82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення орендної плати
за користування жилим приміщенням
згідно умов Договору № 3525 на оренду
жилого приміщення від 01.01.2005 року.

З цих підстав, позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на користь позивача 5 143,18
грн. - основного боргу (заборгованості
по орендній платі), 5 255,04 грн. - пені, 1 701,60
грн. - заборгованості за постачання
комунальних послуг, 1 720,50 грн. - судового
збору.

Ухвалою від 18.12.2013 року порушено
провадження по справі та призначено її
розгляд на 25.12.2013 року.

25.12.2013 року у судовому засіданні
представник позивача подав клопотання
про долучення документів до матеріалів
справи.

25.12.2013 року у судовому засіданні у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 ГПК
України оголошено перерву до 22.01.2014
року.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду міста Києва від
22.01.2014 року, у зв'язку з перебуванням
судді Якименка М.М. на лікарняному,
справу передано для розгляду судді
Ярмак О.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва
(суддя Ярмак О.М.) від 22.01.2014 року справу
прийнято до провадження, а розгляд
справи призначено на 29.01.2014 року.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду міста Києва від
25.01.2014 р. у зв'язку з виходом судді
Якименка М.М. з лікарняного, справу
передано судді Якименку М.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва
(суддя Якименко М.М.) від 25.01.2014 року
справу прийнято до провадження.

В судовому засіданні 25.01.2014 року
оголошено перерву до 04.02.2014 року.

31.01.2014 року через канцелярію суду від
представника відповідача надійшов
відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судовому
засіданні 04.02.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04.02.2014 року позовні вимоги не
визнав, та просив суд в їх задоволенні
відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 04.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності, та заслухавши пояснення
представників прокуратури, позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2005 року між Комунальним
підприємством з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"Спецжитлофонд" (далі по тексту -
орендодавець, позивач) та Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради (перейменовано в -
Комунальне підприємство "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району"; далі по тексту
- відповідач, орендар) укладено Договір
№3525 на оренду житлового приміщення
(далі по тексту - Договір), за умовами
якого (п. 1.1, 1.2 Договору) Орендодавець
надає, а Орендар приймає на визначений
в п. 6.1 Договору термін в орендне
користування жиле приміщення: квартиру
№ 56 у будинку № 10 по вул. Борщагівській
з характеристикою: житлова площа 39,5
кв.м, загальна площа 57,3 кв.м.

Відповідно до п. 2.1 Договору за
користування орендованим приміщенням
Орендар сплачує Орендодавцю орендні
платежі згідно з умовами цього
Договору.

Пунктом 2.1.1 Договору встановлена плата
за оренду жилого приміщення, яку
сплачує Орендар у сумі 5,28 грн. на місяць
за 1 кв. м. загальної площі, що складає
302,54 грн. у т.ч. ПДВ 50,42 грн.

Відповідно до п. 2.1.2 Договору, орендні
платежі сплачуються Орендодавцю
щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Орендні платежі та оплата комунальних
послуг сплачується орендарем по день
фактичної передачі орендодавцю жилого
приміщення за актом прийому-передачі
(п. 2.1.7 Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору оплату за
постачання комунальних послуг
(опалення, гаряче та холодне
водопостачання, електроенергія газ та
ін.) здійснює Орендар на підставі
рахунків Орендодавця (Головного
інформаційно-обчислювального центру) у
термін до 20 числа наступного за
поточним місяцем.

Факт приймання-передачі житлового
приміщення підтверджується підписаним
між сторонами Актом прийому-передачі
житлового приміщення від 01.01.2005 року.

Суду не надано жодних доказів
повернення відповідачем орендованого
житлового приміщення.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасності та
повноти здійснення орендної плати
відповідно до умов Договору, у
відповідача перед позивачем за період
з 01.07.2012 року по 30.11.2013 року виникла
заборгованість зі сплати орендних
платежів в розмірі 5 143,18 грн., та за
період з 01.02.2013 року по 31.10.2013 року
виникла заборгованість зі сплати
отриманих комунальних послуг в розмірі
1 701,60 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ,
яка визначена індивідуальними
ознаками і яка зберігає свій первісний
вигляд при неодноразовому
використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760
ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» орендар за користування
об'єктом оренди вносить орендну плату
незалежно від наслідків господарської
діяльності

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України
визначено, що орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
надав відповідачеві у тимчасове платне
користування жиле приміщення на певний
строк та за відповідну плату згідно
умов Договору, а відповідач в порушення
умов Договору в період з

з 01.07.2012 року по 30.11.2013 року не сплатив на
користь позивача орендні платежі, та в
період з 01.02.2013 року по 31.10.2013 року не
сплатив на користь позивача отримані
комунальні послуги.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Суд не приймає доводи відповідача,
викладені в письмовому відзиві на
позовну заяву, стосовно того, що строк
дії Договору закінчився 01.07.2005 року, з
огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.05.2008. у справі № 3/194 стягнуто
з орендаря на користь орендодавця
заборгованості за оренду приміщення за
Договором.

Вказаним рішенням суду встановлено, що
відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України
договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

Згідно пункту 6.1 Договору, термін його
дії закінчується 01.07.2005 року.

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що
цей договір може бути продовжений за
згодою Головного управління житлового
забезпечення Київської міської
державної адміністрації, якщо не менше
ніж за 30 днів до закінчення терміну дії
договору від орендаря надійшло
письмове звернення з проханням
пролонгації договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору
найму, то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

За відсутності заяв жодної із сторін
договору про припинення дії Договору,
він в силу закону є продовжений на тих
самих умовах.

Приписами п. 6.3 Договору визначено, що
після закінчення терміну дії договору
або у випадку відмови орендаря від
оренди жилого приміщення, воно
передається орендодавцю за актом
прийому-передачі.

Вважаючи на те, що відповідно до ст. 629
ЦК України договір є обов'язковим для
виконання сторонами, а тому
підтвердженням виконання орендарем
свого обов'язку щодо передачі об'єкта
оренди позивачу є підписаний обома
сторонами акт приймання-передачі
орендованого приміщення. В матеріалах
справи такий акт відсутній.

Отже, відповідач користується житловим
приміщенням загальною площею 57,30 кв. м.
(квартиру № 56) у будинку № 10 на вул.
Борщагівській, а тому зобов'язаний
згідно розділу 2 Договору та ч. 5. ст. 762
ЦК України, сплачувати за таке
користування оренду плату.

Не потребують доказування
преюдиціальні факти, тобто встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори) у процесі розгляду іншої справи,
в якій беруть участь ті самі сторони, в
тому числі і в тих випадках, коли в
іншому спорі сторони мали інший
процесуальний статус (наприклад,
позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).
Преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір. (п. 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Оскільки, на момент розгляду даної
справи набрало законної сили та діє
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.05.08. у справі № 3/194, то
встановлені у ньому факти мають
обов'язкову силу для вирішення даної
справи.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 5 143,18 грн. -
основного боргу (заборгованості по
орендній платі), та 1 701,60 грн. -
заборгованості за постачання
комунальних послуг, нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення
платежу, а тому позивач, посилаючись на
п. 2.1.2. Договору, просить суд стягнути з
відповідача пеню, яка за розрахунками
позивача становить 5 255,04 грн.

Згідно з п. 2.1.2. Договору орендні
платежі сплачуються Орендарем
Орендодавцю щомісячно до 10 числа
поточного місяця. За несвоєчасне
внесення орендних платежів Орендар
сплачує Орендодавцю пеня із розрахунку
1% від несплаченої суми за кожен день
прострочення.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Умовами договору, зокрема п. 2.1.2
визначено розмір пені (як штрафної
санкції), який за кожний день
прострочення становить 1% від суми
простроченого платежу, та жодним чином
не встановлено строку її нарахування.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, враховуючи
передбачений умовами договору розмір
штрафних санкцій, який перевищує
розмір встановлений законом, стягненню
в примусовому порядку підлягає сума
обмежена законодавством, в свою чергу
умови договору зокрема в частині
сплати штрафних санкцій у більшому
розмірі є обов'язковими для сторін та
можуть бути виконані в добровільному
порядку.

В даному випадку, вирішується питання
про стягнення в примусовому порядку
нарахованої пені, що в свою чергу не
виключає можливості її нарахування в
інших розмірах погоджених договором.

Вказана позиція викладена також в
Інформаційному листі Вищого
господарського суду України № 01-8/211 від
07.04.2008 року «Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України» у п. 49
якого зазначено, що положення Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» не встановлюють обмежень
щодо визначення розміру пені, а
передбачають обмеження розміру пені,
що підлягає стягненню.

Окрім того, висновки по застосуванню
положень закону містяться у постанові
Верховного Суду України 11/103 від 24.10.2011
року (справа № 25/187), а також і у
постанові Верховного Суду України 11/112
від 07 листопада 2011 року (справа
5002-2/5109-2010), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК
України є обов'язкові до врахування
судом при прийнятті рішення у справі.

Стягненню з відповідача підлягає сума
пені згідно розрахунку, що проведений
за період прострочення не більше шести
місяців з дати настання строку платежу
за подвійною обліковою ставкою
встановленою Постановою НБУ від 21.03.2012
року № 102 (7,5%) та з урахуванням
кількості днів у 2012 році - 366, у 2013 році -
365.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення пені підлягають частковому
задоволенню і за уточненим розрахунком
суду становлять 181,34 грн.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району" (03190, м. Київ,
ВУЛИЦЯ КИРПОНОСА, будинок 10/8, ) на користь Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"Спецжитлофонд" (04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ
ОБОЛОНСЬКА, будинок 34, ) 5
143 (п'ять тисяч сто сорок три) грн. 18 коп. -
основного боргу, 1 701 (одну тисячу сімсот
одну) грн. 60 коп. - заборгованості за
постачання комунальних послуг, 181 (сто
вісімдесят одну) грн. 34 коп. - пені, 999
(дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 06 коп.
- судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 06.02.2014 року.