м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
до Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Демидова Артема
про стягнення 1196,42 грн.
Суддя Сташків Р.Б.
Представники сторін:
від позивача - Данилишин М.С.
(представник за довіреністю);
від відповідача - не з'явилися;
від третьої особи - не з'явилися.
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(далі - Позивач) звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(далі - Відповідач) заборгованості з
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі
На запит ухвали суду про порушення
провадження у справі в порядку ст. 65 ГПК
України від Моторного (транспортного)
страхового бюро України 27.12.2013 надійшла
інформація по полісу обов'язкового
страхування № АА/4125783.
Ухвалою суду від 29.01.2014 судом було
залучено до участі у розгляді справи в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Демидова Артема
Заявлені позовні вимоги мотивовані
тим, що Відповідач, як страховик винної
в ДТП особи, всупереч вимогам Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не відшкодував Позивачу
матеріальну шкоди, завдану
страхувальником Відповідача внаслідок
Відповідач заявлені вимоги не визнає,
та просить в позові відмовити, оскільки
потерпіла особа не звернулася до нього
з відповідною заявою про виплату
страхового відшкодування в зв'язку з
настанням ДТП протягом року, що
відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» є підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування.
Позивач із запереченнями Відповідача
на позов не погоджується, зазначаючи,
що право вимоги до нього перейшло після
здійснення страхової виплати, а отже
строк позовної давності ним не
Третя особа не виконала вимоги ухвали
суду від 29.01.2014, та не надала
витребувані судом письмові докази та
Представники Відповідача та Третьої
особи в судові засідання не з'являлися,
хоча судом було вчинено всі належні дії
для повідомлення їх про призначення
справи до розгляду в засіданнях суду,
про час і місце їх проведення, оскільки
ухвали суду по даній справі
надсилалася на їх адреси
місцезнаходження, які містяться в
матеріалах справи та згідно відомостей
з ЄДРЮО та ФОП, а відтак, будь-які
несприятливі наслідки неявки їх
представників у судові засідання
покладаються на Відповідача та Третю
Судом враховано, що відповідно до
пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Обставин, які б перешкоджали чи не
дозволяли розглянути спір у даному
судовому засіданні судом не було
встановлено. Клопотань про відкладення
розгляду справи не надходило.
Відтак, суд дійшов висновку про
відсутність встановлених ст. 77 ГПК
України підстав для відкладення
розгляду справи та відповідно до
статті 75 ГПК України здійснює розгляд
за наявними в справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
11.03.2012 в м. Києві, на Севастопольській
площі, 1, була скоєна ДТП, а саме
відбулося зіткнення автомобіля «Форд»,
д.р.н. АА8728КО, яким керував Демидов А.О.
та автомобіля «Субару», д.р.н. АА9523СТ,
яким керував Придибайло О.М.
Причиною ДТП стало те, що водій Демидов
А.О., керуючи автомобілем «Форд», д.р.н.
АА8728КО, не врахував дорожньої
обстановки на дорозі з круговим рухом,
не надав дорогу, що призвело до
зіткнення з іншим автомобілем та
порушенням Демидовим А.О. пункту 10.11 ПДР
Дані обставини підтверджуються
розгорнутою довідкою ДАІ про
дорожньо-транспортну пригоду, копія
якої міститься у матеріалах справи.
Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль «Субару», д.р.н. АА9523СТ
(Застрахований автомобіль), який
відповідно до залученої до матеріалів
справи копії реєстраційного талону
належить Шелемех Т.І. на праві
власності, та який був застрахований
Позивачем на підставі Договору
добровільного страхування від 28.12.2011
(далі - Договір добровільного
страхування); вигодонабувачем за
вказаним договором є ПАТ «Укрсиббанк».
На підставі вищевказаного, за умовами
Договору добровільного страхування,
враховуючи рахунок № АС-00000733 від 14.03.2012
ТОВ «Автосиметрія» ремонтного СТО
Застрахованого автомобіля та ремонтну
калькуляцію до нього, виконану в
системі AUDATEX, Позивачем було складено
19.03.2012, відповідно до якого Позивач
розрахував та виплатив страхове
відшкодування в розмірі 1196,42 грн. на
рахунок ремонтного СТО Застрахованого
автомобіля, що підтверджується
залученою до матеріалів справи копією
здійснено на підставі погодженого між
Позивачем та вигодонабувачем за
Договором добровільного страхування
регламенту взаємодії по виплатам.
Про фактичне відновлення
Застрахованого автомобіля свідчить
наявний в матеріалах справи Акт
виконаних робіт № АС-0000207 від 02.04.2012.
Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Відтак, Позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув права
потерпілої особи в межах здійсненої
Як вбачається з матеріалів справи,
шкоду було заподіяно водієм автомобіля
«Форд», д.р.н. АА8728КО, Демидовим А.О., під
час експлуатації вказаного автомобіля,
і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні
адміністративного правопорушення за
ст. 124 КУпАП встановлено постановою
Солом'янського районного суду міста
Києва від 18.04.2012 у справі № 3-2635/12.
На час скоєння вищевказаної ДТП
цивільно-правова відповідальність
Демидова А.О., як особи, яка експлуатує
автомобіль «Форд», д.р.н. АА8728КО на
законних підставах, була застрахована
Відповідачем на підставі договору
(полісу) № АА/4125783 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вказаним
договором (полісом) передбачено, що
ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну третіх осіб становить
Отже, Відповідач є особою на яку
полісом № АА/4125783 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації автомобіля «Форд», д.р.н.
АА8728КО, на час спірної ДТП.
Позивач звертався до Відповідача з
вимогою № 2289АР про здійснення
страхового відшкодування в зв'язку з
ДТП у розмірі здійсненої Позивачем
страхової виплати, та дану вимогу
Відповідачем було отримано 24.10.2013, що
вбачається зі зворотного повідомлення
про вручення поштового відправлення.
В матеріалах справи відсутні докази
задоволення Відповідачем вимоги
Позивача в добровільному порядку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
При дослідженні наданих Позивачем
доказів на підтвердження вартості
витрат, пов'язаних із відновлювальним
ремонтом Застрахованого автомобіля з
урахуванням зносу, судом було
враховано, що відповідно до абзацу
третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК
України та частини 17 статті 9 Закону
України «Про страхування» страхова
виплата за договором майнового
страхування і страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків. А згідно з
абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК
України розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
Відповідно до пункту 7.38 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів
(затверджена наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року №
142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 24 листопада 2003 року за
№ 1074/8395) значення коефіцієнта
фізичного зносу (Ез) приймається таким,
що дорівнює нулю для нових складників
та для складників КТЗ, строк
експлуатації яких не перевищує 5 років -
для легкових КТЗ виробництва країн СНД
та 7 років - для інших легкових КТЗ.
Зі свідоцтва про реєстрацію
пошкодженого Застрахованого
автомобіля, виробництва не СНД, копія
якого міститься у матеріалах справи,
вбачається, що рік випуску автомобіля -
2007, а отже на момент ДТП строк його
експлуатації не перевищував 7 років.
Таким чином підстав для вирахування
зносу в даному випадку не має, та
Відповідачем не доведено суду
Судом також враховано, що у пункті 7.39
вищезазначеної Методики наведені
винятки стосовно використання
зазначених у пункті 7.38 Методики вимог.
Разом з тим, Відповідачем у супереч
статті 33 ГПК України не доведено суду,
що існують обставини, зазначені у
пункті 7.39 Методики, які дають підстави
для визначення іншого розміру
коефіцієнта фізичного зносу.
Отже, документом, який підтверджує
дійсний розмір витрат, пов'язаних з
відновлювальним ремонтом
Застрахованого автомобіля, є Акт
виконаних робіт № АС-0000207 від 02.04.2012
ремонтного СТО Застрахованого
автомобіля на суму 1596,42 грн., яким
підтверджується відновлення
автомобіля після ДТП.
Наведені в Акті виконаних робіт №
АС-0000207 від 02.04.2012 роботи, деталі та
матеріали знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку з тими
пошкодженнями, що зазначені у наданих
ДАІ відомостях про обставини ДТП.
Відтак, реальний розмір витрат,
пов'язаних з відновлювальним ремонтом
Застрахованого автомобіля склав 1596,42
Крім того, відповідно до пункту 12.1
статті 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту. Франшиза - частина збитків,
що не відшкодовується страховиком
згідно з договором страхування (стаття
9 Закону України «Про страхування»).
Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу № АА/4125783 та положення
статей 12, 22, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», статей 9, 27 Закону України
«Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК
України, у Відповідача в зв'язку з
настанням ДТП виник обов'язок
відшкодувати Позивачу шкоду, в межах
ліміту його відповідальності за
виходячи з вартості відновлювального
ремонту Застрахованого автомобіля, з
врахуванням нульового коефіцієнту
фізичного зносу (1596,42 грн.), при цьому в
межах суми, що перейшла до Позивача у
порядку регресу в зв'язку з виплатою
страхового відшкодування (1196,42 грн.), за
мінусом франшизи (0 грн.), та отже в сумі
Разом з цим, відповідно до положень ст.
993 ЦК України та ст. 27 Закону України
«Про страхування», від дня страхового
випадку внаслідок заміни кредитора у
зобов'язанні з відшкодування шкоди до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат й
у межах загального строку позовної
давності, переходить право вимоги до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток. Даний правовий висновок
викладено у постанові Верховного Суду
України від 25.12.2012 у справі № 6-112цс13
щодо неоднакового застосування норм
матеріального права, а отже, відповідно
до ст. 111-28 ГПК України, він є
обов'язковим для застосування.
Відповідно до пунктів 36.1 та 36.2 ст. 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик,
керуючись нормами цього закону приймає
вмотивоване рішення про здійснення
страхового відшкодування або про
При цьому, страховик протягом 15 днів з
дня узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний прийняти вмотивоване
рішення про задоволення такої заяви та
виплату страхового відшкодування, або
про відмову у здійсненні виплати, в
разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього Закону.

У відповідності до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) є,
зокрема, неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну потерпілого
з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП
відбулося 11.03.2012, а з вимогою до
Відповідача № 2289АР про здійснення
страхового відшкодування в зв'язку з
ДТП у розмірі здійсненої Позивачем
страхової виплати, останній звернувся
лише 24.10.2013 (дата отримання вимоги
Відповідачем), що вбачається зі
зворотного повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Тобто Позивач, як особа, яка має право
на виплату страхового відшкодування,
звернувся до Відповідача через півтора
року від часу скоєння ДТП, а не протягом
року, що стало підставою для відмови
Відповідача у виплаті страхового
відшкодування, викладеній у відзиві на
позов.

При цьому, до суду з вимогами до
Відповідача про примусове стягнення
страхового відшкодування Позивач
звернувся до спливу встановленого п. 36.2
ст. 36 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» 90 денного
строку, наданому законом Відповідачу
на розгляд заявленої Позивачем вимоги,
а відтак, викладення Відповідачем
відмови у виплаті страхового
відшкодування з посиланням на п.п. 37.1.4
п. 37.1 ст. 37 вказаного Закону, саме у
поданому суду відзиві суд вважає
обґрунтованим, оскільки не сплив час на
надання Відповідачем такої відмови у
письмовій формі Позивачу, проте позаяк
останній звернувся до суду передчасно
(до сплину 90 денного строку), тому
Відповідач обґрунтовано виклав
відмову в наданому суду відзиві на
заявлений позов.

Матеріали справи також не містять
доказів, що до Відповідача з вимогою
про виплату страхового відшкодування
звертався не Позивач, а раніше Позивача
будь-яка інша особа, яка відповідно до
положень закону має право на страхове
відшкодування за описаним в рішенні
страховим випадком.

Суд також зауважує, що до Позивача
право на отримання страхового
відшкодування перейшло в силу ст. 27
Закону України «Про страхування» та ст.
993 ЦК України з часу спричинення шкоди
потерпілій особі, тобто з часу вчинення
ДТП, а не з часу здійсненої Позивачем
страхової виплати та переходу такого
права в порядку регресу з дати виплати,
на що посилається останній.

Судом також відхиляються заперечення
Позивача в частині позовної давності,
оскільки Відповідач про застосування
позовної давності не заявляв, а
натомість вказував на пропущення
Позивачем вставленого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст.
37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» строку, який
позовною давністю не є.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що Відповідач
обґрунтовано скористався своїм правом
відмовити Позивачу у виплаті
страхового відшкодування з посиланням
на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а Позивач не довів суду
необґрунтованість такої відмови, тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а отже на
Позивача в повному обсязі та йому не
відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.02.2014

Суддя
Сташків Р.Б.