ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року Справа № 5006/23/2-17/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Волковицької Н.О. - головуючого, Рогач
Л.І. Фролової Г.М.за участю
представників сторін:позивачаШевченко
І.Л. - директор відповідачівне з'явився,
про час і місце слухання справи
повідомлений належним чиномтретьої
особине з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним
чиномрозглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак"на
постановувід 19.11.2013 року Донецького
апеляційного господарського суду у
справі№5006/23/2-17/2012 господарського суду
Донецької області за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак"доПриватного
підприємства "Виолетта"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Тесма-Люкс"за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача - 2
Фізична особа - підприємець ОСОБА_5
простягнення 57672,92 грн.ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак" звернулось
до господарського суду Донецької
області з позовом до Приватного
підприємства "Виолетта" та Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Тесма-Люкс" про стягнення 57672,92грн.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 26.06.2012 року до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача залучено
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 09.10.2013 року
(головуючий суддя Демідова П.В., судді
Огороднік Д.М., Риженко Т.М.), залишеним
без змін постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
19.11.2013 року (головуючий суддя Ломовцева
Н.В., судді Колядко Т.М., Принцевська
Н.М.), у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак" звернулося
до Вищого господарського суду України
із касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
10.11.2013 року та задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
приписів статей 133, 139 Статуту
автомобільного транспорту УРСР, статей
614, 924 Цивільного кодексу України.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
заслухавши суддю - доповідача та
присутнього у судовому засіданні
представника позивача, перевіривши в
межах вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу
України наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові у
даній справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
01.11.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак" (замовник) та
Приватним підприємством "Виолетта"
(агент) укладено договір про надання
агентських послуг, за яким замовник
доручає, а агент приймає на себе
зобов'язання провести роботу з пошуку
експедитора для перевезення товару за
адресою: м. Херсон, вул. Перекопська, 12
(пункт 1 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору агент
зобов'язаний надати замовнику повну
інформацію на експедитора, перевірити
його репутацію і поручитись перед
замовник за схоронність товару.

Пунктом 5.2 сторони передбачили, що за
неналежне виконання взятих на себе
зобов'язань агент зобов'язаний
сплатити замовнику штраф в розмірі
2000,00грн.

Згідно з пунктом 7.1 договору, договір
про надання агентських послуг від
01.11.2011 року вступає в силу з моменту
підписання та діє до повного виконання
сторонами взятих на себе зобов'язань.

Також судами встановлено, що 30.11.2011 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак" (замовником)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тесма-Люкс"
(експедитор) укладено
договір-замовлення на надання
транспортно-експедиторських послуг
№301111 на наступних умовах: найменування
вантажу - гофротара (ящики) вагою 9 т та
об'ємом 120 куб.м., який підлягає
завантаженню 30.11.2011 року за адресою: м.
Макіївка Донецької області, вул.
Скрябіна, 22 та має бути відвантажений
01.12.2011 року за адресою: вул. Перекопська,
12, м. Херсон; машина - Рено НОМЕР_2, водій -
ОСОБА_6. Крім того, сторони дійшли згоди
про повну матеріальну
відповідальність експедитора за
збереження вантажу (п.1 додаткових
умов).

На виконання умов вищевказаного
договору, за товарно-транспортною
накладною 02 АБИ №272 від 30.11.2011 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак" перевізнику
- приватному підприємцю ОСОБА_5 (водій
ОСОБА_6, автомобіль РЕНО НОМЕР_2)
передано товар - гофротара відповідно
до накладної №РН-462 від 30.11.2011р., а саме:
гофроящик 12 б/п у кількості 5000 шт.,
гофроящик 12с/п в сумі 26841шт., гофроящик
193 в кількості 10000 шт., гофроящик 386386 у
кількості 5000 шт., вкладиш 12 у кількості
6000шт., вкладиш 193 в кількості 12600шт.,
вкладиш 386 у кількості 5000 шт., короб 10 А
с/п Х в кількості 5339 шт.; вартість
транспортних послуг (без ПДВ) складає
3750грн., загальна вартість (без ПДВ)
складає 97796,02грн., з урахуванням ПДВ -
117355,22 грн.

Проте, отримувачем зазначеного вантажу
- Приватним акціонерним товариством
"Херсонська кондитерська фабрика"
отримано вантаж у меншій кількості, ніж
визначено накладною №РН-462 від 30.11.2011
року, а саме - гофроящики №12 у кількості
12250шт., №193 у кількості 10000 шт., №10 у
кількості 5339 шт., вкладиші №193 у
кількості 12600шт., №386 у кількості 5000 шт.
Про недостачу отриманого товару
працівниками приватного акціонерного
товариства "Херсонська кондитерська
фабрика" комісійно складений акт від
02.12.2011року.

Вартість недопоставленого товару за
товарно-транспортною накладною 02 АБИ
№272 від 30.11.2011 року склала 55672,92 грн.

На підставі вищевикладеного
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак" звернулось
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тесма-Люкс" з
претензією №1 від 22.12.2011 року про сплату
вартості втраченого вантажу в сумі
55672,92грн., та до Приватного підприємства
"Виолетта" з претензією №2 від 22.12.2011
року про сплату штрафу в сумі 2000,00грн.
на підставі пунктів 1.2, 5.2 договору про
надання агентських послуг від 01.11.2011
року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний господарський
суд, зазначив, що спірні правові
відносини підлягають правовому
регулюванню Глав 64, 65, 51 Цивільного
кодексу України, Глави 32
Господарського кодексу України, Закону
України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність", Статуту автомобільного
транспорту УРСР та Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні.

Відповідно до частини 1 статті 901
Цивільного кодексу України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 932 Цивільного
кодексу України, експедитор має право
залучити до виконання своїх обов'язків
інших осіб. У разі залучення
експедитором до виконання своїх
обов'язків за договором транспортного
експедирування інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення
договору.

Згідно з частиною 1 статті 924 Цивільного
кодексу України, перевізник відповідає
за збереження вантажу, багажу, пошти з
моменту прийняття їх до перевезення та
до видачі одержувачеві, якщо не доведе,
що втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.

Судами встановлено, що згідно пункту 1
додаткових умов договору-замовлення на
надання транспортно-експедиторських
послуг №301111 від 30.11.2011 року повну
матеріальну відповідальність за
схоронність вантажу покладено на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тесма-Люкс"
(експедитор).

Відповідно до частини 1 статті 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного
кодексу України, збитками є: втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Тому позивач у справі має довести не
лише розмір збитків, але й сам факт
порушення відповідачем його обов'язку
та причинний зв'язок між цим порушенням
і шкодою.

Притягнення до цивільно-правової
відповідальності можливе лише при
наявності певних, передбачених законом
умов. Їх сукупність утворює склад
цивільного правопорушення, який і є
підставою цивільно-правової
відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного
правопорушення, який вимагається
законом для настання відповідальності
у формі відшкодування збитків, є
об'єктивна сторона, яку утворюють:
наявність збитків; протиправні дії, які
виражені у невиконанні або неналежному
виконанні взятого на себе зобов'язання;
причинний зв'язок між протиправними
діями відповідача та збитками.

При цьому важливим елементом
об'єктивної сторони правопорушення є
причинний зв'язок між збитками, які
виникли у позивача та протиправними
діями відповідача, які виражені у
порушенні ним взятих на себе
зобов'язань. Тобто, протиправна дія є
причиною, а збитки - наслідком
протиправної дії.

Згідно з приписами статей 224, 225
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. При цьому під збитками
розуміються витрати, зроблені управною
стороною, втрата або пошкодження її
майна.

Складовими збитків є наявність
збитків, протиправна поведінка
боржника, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

За загальними нормами цивільного
законодавства особа, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання
(частини 1 статті 614 Цивільного кодексу
України).

Статтею 139 Статуту автомобільного
транспорту Української РСР, затв.
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 27.06.1969 року № 401 (Статут)
визначено, що автотранспортні
підприємства або організації несуть
матеріальну відповідальність за
втрату, недостачу, псування або
пошкодження прийнятого до перевезення
багажу, а також за прострочку в
доставці його, якщо не доведуть, що
втрата, недостача, псування або
пошкодження, а також прострочка
сталися не з їх вини (стаття 139 Статуту).
За втрату або недостачу вантажу
автотранспортні підприємства або
організації відшкодовують збитки,
заподіяні при перевезенні вантажів, в
розмірі дійсної вартості втраченого
або невистачаючого вантажу (стаття 136
Статуту).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій під час перевезення вантажу,
яке здійснювалось відповідно до
договору-замовлення на надання
транспортно-експедиторських послуг
№301111 від 30.11.2011 року, частину вантажу
позивача знищено внаслідок пожежі. На
підтвердження вказаних обставин
позивачем наданий акт, складений 01.12.2011
року комісією у складі фахівця ГПН
Першотравневого РВ молодшого
лейтенанта сп.ц/з Левченка Д.А. та водія
автомобіля ОСОБА_6, про пожежу, що
виникла 30.11.2011 року орієнтовно в 20.00 год.
на об'єкті - автомобіль Renault Premium 420,
державний номер НОМЕР_2; причина пожежі
- необережне поводження з вогнем
невідомою особою. Постановою
Першотравневого РВ ГУМВС України в
Донецькій області від 09.12.2011 року
відмовлено в порушенні кримінальної
справи щодо невідомих осіб за
вищевказаним фактом на підставі статті
194 частини 3 Кримінального кодексу
України у зв'язку з відсутністю складу
злочину.

Згідно наявного у матеріалах справи
технічного висновку спеціаліста
Першотравневого районного відділу
Головного управління
держтехногенбезпеки у Донецькій
області Левченка Д.А. причиною пожежі
слугувало внесення джерела горіння до
кузову автомобіля ззовні, вірогідно
джерело горіння могло бути внесено при
завантаженні автомобіля.

У висновку судового експерта №5746/20 від
21.06.2013 року джерелом запалювання пожежі
в автомобілі Renault Premium 420, державний
номер НОМЕР_2 визначено жевріючий
тютюновий виріб, джерело пожежі
сформувалось в нижній частині кузова, в
районі розташування заднього мосту - в
масі вантажу, що перевозиться
(гофрований картон). За технічним
висновком інспектора сектора НПО
Першотравневого району Левченка Д.А.
щодо причин пожежі 30.11.2011 року в
автомобілі Renault Premium 420, державний номер
НОМЕР_2, джерело пожежі виявлено в
задній частині кузову на висоті 1,5
метри від підлоги кузова, стосовно
причин пожежі - визначено занесення
джерела горіння ззовні, можливо, при
завантаженні автомобіля.

Статтею 57 Статуту передбачено, що
вантаження вантажів на автомобіль,
закріплення, укриття і зав'язування
вантажів здійснюються
вантажовідправником, а вивантаження
вантажу з автомобіля, зняття кріплень і
покриттів - вантажоодержувачем. Під час
розгляду справи факт завантаження
автомобіля Renault Premium 420, державний номер
НОМЕР_2 позивачем сторонами не
заперечувався.

Відповідно до статті 918 Цивільного
кодексу України завантаження
(вивантаження) вантажу здійснюється
організацією, підприємством
транспорту або відправником
(одержувачем) у порядку, встановленому
договором, із додержанням правил,
встановлених транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно з пунктом 8.6 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні вантаження, закріплення,
укриття, ув'язка вантажу, а також
розвантаження автомобіля, зняття
кріплень і покриттів виконуються
Замовником.

За приписами пункту 8.23 Правил Замовник
зобов'язаний забезпечити контроль за
дотриманням законодавства про охорону
праці та норм по техніці безпеки при
виконанні вантажно-розвантажувальних
робіт і несе повну відповідальність за
всі наслідки невиконання ним цих
законодавчих актів. Відповідальність
перевізника за пошкодження вантажу під
час вантаження та розвантаження
виникає у випадку, коли Перевізник за
погодженням із Замовником бере на себе
виконання вантажно-розвантажувальних
робіт (пункт 8.8 Правил).

Відповідно до статті 924 Цивільного
кодексу України, статті 133 Статуту,
автотранспортні підприємства або
організації несуть відповідальність
за збереження вантажу з моменту
прийняття його до перевезення і до
видачі вантажоодержувачу або до
передачі згідно з Правилами іншим
підприємствам, організаціям,
установам, якщо не доведуть, що втрата,
недостача, псування або пошкодження
вантажу сталися через обставини, яким
вони не могли запобігти і усунення яких
від них не залежало, зокрема внаслідок:
вини вантажовідправника
(вантажоодержувача); особливих
природних властивостей вантажу, який
перевозиться; дефектів тари або
упаковки, які не могли бути виявлені по
зовнішньому вигляду при прийманні
вантажу до перевезення, або
застосування тари, що не відповідає
властивостям вантажу або встановленим
стандартам, при відсутності слідів
пошкодження тари у дорозі; здачі
вантажу до перевезення без вказівки в
товарно-транспортних документах на
його особливі властивості, що
вимагають особливих умов або
застережних заходів для збереження
вантажу при перевезенні або
зберіганні; здачі до перевезення
вантажу, вологість або температура
якого перевищують встановлені норми.

Згідно зі статтею 53 Статуту вантаження
і розвантаження вважаються
закінченими після вручення шоферу
відповідно оформлених
товарно-транспортних документів на
навантажений або вивантажений вантаж.
Вантажовідправники,
вантажоодержувачі, станції залізниць,
порти (пристані) і аеропорти, які
одержують і відправляють вантажі або
виконують вантажно-розвантажувальні
роботи, зобов'язані в усіх випадках, в
тому числі і при виконанні
автотранспортними
(транспортно-експедиційними)
організаціями експедиційних операцій,
відмічати в товарно-транспортних
накладних час прибуття та вибуття
автомобілів з пунктів вантаження і
розвантаження їх. Порядок оформлення
відміток про час прибуття і вибуття
автомобілів з пунктів вантаження і
розвантаження при перевезенні
вантажів встановлюється Правилами. Час
прибуття (вибуття) автомобіля для
завантаження і розвантаження Замовник
зобов'язаний зазначати відповідно до
пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил (п.11.9 Правил).

Судами встановлено, що на момент
потрапляння до маси вантажу, що
перевозиться, джерела запалювання, яке
спричинило пожежу, внаслідок якої
товариству з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак" були
нанесені збитки в сумі 55672,92грн.,
перевізник не відповідав за збереження
товару, оскільки занесення до кузову
автомобіля джерела запалювання
здійснено під час завантаження
гофротари, що здійснювалась
працівниками вантажовідправника, що
підтверджується висновком експерта.

Проте, відповідальність перевізника
наступає лише після закінчення
завантаження.

Враховуючи обставини справи, якими
доведено факт занесення джерела пожежі
в період проведення вантажних робіт
позивачем, суди дійшли вірного
висновку про відсутність протиправної
поведінки перевізника та причинного
зв'язку між його поведінкою та
заподіяною шкодою та відсутність
правових підстав для притягнення до
відповідальності перевізника.

Водночас, з урахуванням статті 932
Цивільного кодексу України, суди
зазначили, що вказаний висновок суду
свідчить про відсутність
відповідальності і у Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Тесма-Люкс" (експедитора).

Посилання заявника на невідповідність
висновку експерта фактичним
обставинам справи суди не прийняли до
уваги з огляду на те, що висновок №5746/20
від 21.06.2013 року складено кваліфікованим
експертом, який був попереджений про
кримінальну відповідальність за
надання неправдивих висновків,
експертиза проведена з додержанням
вимог чинного законодавства на
підставі документів представлених
сторонами та тих, що знаходяться у
матеріалах справи та оцінені
попередніми судовими інстанціями в
сукупності з іншими доказами при
з'ясуванні обставин справи.

Щодо відмови в позові про стягнення
штрафу з Приватного підприємства
"Виолетта" у розмірі 2000,00 грн. суди
виходили із того, що сторонами не
надано доказів укладення між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дон.Пак" та Приватним
підприємством "Виолетта" договору
поруки у забезпечення належного
виконання договору-замовлення на
надання транспортно-експедиторських
послуг №301111 від 30.11.2011 року.

При цьому, пункту 2.1 договору про
надання агентських послуг від 01.11.2011
року, яким встановлюється обов'язок
агента в майбутньому поручитись перед
замовником за схоронність товару,
судами не розцінено як попередній
договір до майбутнього договору поруки
з огляду на відсутність в ньому
істотних умов договору поруки
(посилання на: боржника, в інтересах
якого відбувається порука;
зобов'язання, забезпечене порукою, його
розмір та строк виконання, тощо) та
прямого волевиявлення сторін щодо
надання йому сили попереднього
договору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 182
Господарського кодексу України
позивачем не надано доказів укладання
протягом одного року основного
договору поруки та доказів звертання
до відповідача - 1 з пропозицією
укласти такий договір.

А відтак суди дійшли вірного висновку,
що вказані положення пункту 2.1 договору
про надання агентських послуг від
01.11.2011 року є угода сторін про намір
укласти договір поруки в майбутньому, а
згідно частини 6 статті 182
Господарського кодексу України, угода
сторін про наміри не породжує
юридичних наслідків.

Враховуючи приписи наведених норм та з
огляду на недоведеність існування
договору поруки, укладеного в
забезпечення договору-замовлення на
надання транспортно-експедиторських
послуг №301111 від 30.11.2011 року, а також
враховуючи попередні висновки про
відсутність відповідальності
відповідача-2, колегія суддів вважає, що
у даному випадку відсутні правові
підстави для покладення на Приватне
підприємство "Виолетта"
відповідальності за несхоронність
вантажу, переданого за
товарно-транспортною накладною 02 АБИ
№272 від 30.11.2011 року.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що господарські суди попередніх
інстанцій в порядку статті 43, 101
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили, встановили та надали
юридичну оцінку наданим сторонами
доказам та дійшли обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Твердження заявника про порушення
судом норм матеріального та
процесуального права не знайшли свого
підтвердження, суперечать матеріалам
справи та зводяться до переоцінки
доказів, що відповідно статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України не входить до компетенції
касаційної інстанції, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
рішення та постанови у даній справі
колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119,
статтею 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької
області від 09.10.2013 року та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 19.11.2013 року у
справі №5006/23/2-17/2012 господарського суду
Донецької області залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дон.Пак"
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Н. Волковицька

С у д д і
Л. Рогач

Г. Фролова