ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 13» лютого 2014 р.
Справа №5023/5749/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя
Білоусова Я.О., суддя Бородіна Л.І.,

при секретарі Коваль А.В.,

за участю представників:

апелянта - Публічного акціонерного
товариства «Альфа - Банк» - Соломієнко
Т.І., за довіреністю №6/13 від 10.01.2013 року;

кредиторів - не з'явилися;

боржника - не з'явився;

ліквідатора - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа - Банк»,
м.Київ (вх.№100Х/2-7) на ухвалу
господарського суду Харківської
області від 24.12.2013 року по справі
№5023/5749/12,

за заявою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м.Харків,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.Харків, код НОМЕР_1,

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 року у
справі №5023/5749/12 (суддя Усатий В.О.)
затверджено наданий суду
ліквідаційний звіт.

Припинено підприємницьку діяльність
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ІНН
НОМЕР_1, зареєстровану виконавчим
комітетом Харківської міської ради,
номер запису про державну реєстрацію
0019760, дата реєстрації 05.10.2001 року,
поштова адреса: АДРЕСА_1.

Провадження у справі припинено.

Зобов'язано державного реєстратора
провести державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Публічне акціонерне товариство «Альфа
- Банк» з ухвалою суду першої інстанції
не погодилося та звернулося до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті ухвали, норм матеріального
та процесуального права просить
скасувати ухвалу господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 року по
справі №5023/5749/12 та передати справу на
розгляд до місцевого господарського
суду.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що наслідком
припинення господарської діяльності
боржника є те, що в ліквідаційній
процедурі не виникають зобов'язання по
сплаті заборгованості перед
кредиторами. Відтак, незаконне
визнання боржника банкрутом
унеможливлює стягнення з нього
заборгованості відповідно до
договорів поруки №SМЕ №0011179/1 від 02.04.2008
року, №SМЕ №0009948/1 від 13.03.2008 року, №SМЕ
№0009410/1 від 12.03.2008 року, які укладено між
ЗАТ «Альфа-Банк» та громадянкою
України ОСОБА_2 та договору іпотеки
№SМЕRS00718/1 від 12.03.2008 року. На думку
скаржника, наведене дозволяє зробити
висновок про право ПАТ «Альфа -Банк» на
оскарження постанов та ухвал у справі
про банкрутство в порядку ст. 107
Господарського процесуального кодексу
України, як судових актів за наслідком
прийняття яких змінюється правовий
статус юридичної особи і вона втрачає
статус суб'єкта, щодо якого можуть
виникати податкові зобов'язання.

Скаржник вказує, що ухвала суду першої
інстанції про затвердження звіту
ліквідатора не містить його аналізу, не
дає оцінки відсутності ліквідаційного
балансу банкрута, подання якого є
обов'язковим в силу ст. 32 Закону,
наявності (відсутності) необхідних
додатків до звіту ліквідатора, не дає
оцінки відсутності запитів фондам
соціального страхування, Управлінню
пенсійного фонду, Харківській міській
інспекції державного технічного
нагляду, Українського центру
інноватики та патентно-інформаційних
послуг, Державного департаменту
інтелектуальної власності на предмет
встановлення їх кредиторських вимог.
Оскаржувана ухвала не мотивує
висновків суду про необхідність
ліквідації юридичної особи боржника.

Крім того, апелянт звертає увагу суду
на те, що представники кредиторів не
були повідомлені про порушення справи
про банкрутство, отже не могли бути
присутніми в судових засіданнях, чи
надати суду письмові пояснення про
наявність та стан заборгованості
боржника. Місцевим господарським судом
необґрунтовано визнано заборгованість
боржника як встановлений факт лише на
підставі інформації поданої боржником,
яка документарно не підтверджена.

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції при розгляді справи не
враховано приписи ст.ст. 6, 32, 47-49 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», не
досліджено всі суттєві обставини, що
мають значення для правильного
вирішення спору, без перевірки
стверджень та заперечень сторін, всім
зібраним доказам.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 року
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа - Банк»
прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

Ухвалою суду від 29.01.2014 року задоволено
клопотання апелянта та розгляд справи
відкладено з метою забезпечення
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх матеріалів справи та
фактичних обставин спору, а також
враховуючи нез'явлення у судове
засідання представників кредиторів,
боржника та ліквідатора.

До початку судового засідання 13.02.2014
року від арбітражного керуючого
Шинкарчука А.В. надійшли заперечення на
апеляційну скаргу (вх.№1295), в яких він
вказує, що ФОП ОСОБА_2 є суб'єктом
спрощеної системи оподаткування, тобто
не веде обліку доходів та витрат, не
складає бухгалтерського балансу, а
такоож не була платником податку на
додану вартість. Таким чином, на думку
ліквідатора, баланс, в тому числі
ліквідаційний не складається.

Щодо посилання апелянта на той факт, що
ОСОБА_2 уклала договір іпотеки
нежитлових приміщень розташованих за
адресою: АДРЕСА_2. арбітражний керуючий
зазначає, що вказаний договір іпотеки
був укладений в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 за рамковою угодою
№SМЕRS00718, предметом якої є відкриття
кредитної лінії та надання траншів в
рамках договорів про надання траншу
№SМE0009410, №SМЕ0009948, №SМЕ0011179, які на даний
час є припиненими.

ПАТ «Альфа - Банк» надав через
канцелярію суду 13.02.2014 року докази
направлення на адреси кредиторів: ФОП
ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 копії апеляційної
скарги, а також надав копію довідки та
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (вх.№1304), які долучені
до матеріалів справи.

Боржник та ліквідатор у судове
засідання не з'явилися, про причини
неявки суд не сповістили, про час та
місце судового засідання були належним
чином повідомлені. У відповідності до
штампу вихідної кореспонденції
Харківського апеляційного
господарського суду (вих.№001270) ухвала
про відкладення розгляду справи була
направлена 30.01.2014 року у кількості п'яти
примірників, що підтверджує належне
надіслання копій процесуальних
документів - ухвали про відкладення
розгляду справи від 29.01.2014 року
учасникам судового процесу.

Враховуючи, що наявних в справі
матеріалів достатньо для розгляду
справи по суті, зважаючи на те, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана обов'язковою
та зважаючи на стислі строки розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду, у
відповідності до приписів статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в даному
судовому засіданні за відсутності
представника боржника та ліквідатора.

У судовому засіданні 13.02.2014 року
представник апелянта підтримав доводи
та вимоги апеляційної скарги у повному
обсязі та просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представника
апелянта, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про припинення провадження у справі.

Статтею 5 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
визначено, що провадження у справах про
банкрутство регулюється цим Законом,
Господарським процесуальним кодексом
України, іншими законодавчими актами
України.

Згідно зі ст.106 Господарського
процесуального кодексу України
заперечення на ухвали, що не підлягають
оскарженню окремо від рішення суду,
включаються до апеляційної скарги на
рішення суду. З огляду на те, що
відповідно до приписів цієї статті
ухвала про порушення провадження у
справі не підлягає оскарженню, а лише
може бути предметом дослідження щодо
правомірності її винесення під час
апеляційного або касаційного
перегляду, рівно як і постанова про
визнання боржника банкрутом та
введення ліквідаційної процедури (про
можливість оскарження якої не
зазначено Законом про банкрутство),
колегія суддів вважає за необхідне
надати оцінку цим процесуальним
документам під час апеляційного
провадження.

Згідно ст. 4-1 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Статтями 47- 49 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
визначені особливості здійснення
провадження по справі про банкрутство
суб'єкта підприємницької діяльності
(громадянина - підприємця).

Відповідно до вимог Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
заява про порушення справи про
банкрутство громадянина-підприємця
подається на загальних підставах,
встановлених ст.ст. 6, 7 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
тобто, безспірність грошових вимог,
несплата протягом трьох місяців, сума
вимог - не менш ніж 300 мін. розмірів
заробітної плати, з урахуванням
особливостей, передбачених ст. 47 Закону
України про банкрутство, також є
обов'язковими.

Як вбачається із матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Харківської області від 14.12.2012 порушено
провадження у справі про банкрутство
ФОП ОСОБА_2

Постановою господарського суду від
21.12.2012 року боржника визнано банкрутом
та відкрито ліквідаційну процедуру на
підставі ст.47-49 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Постановлено, що з дня прийняття
господарським судом постанови строки
виконання зобов'язань
громадянина-підприємця вважаються
такими, що настали; припиняється
нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших фінансових
(економічних) санкцій за всіма
зобов'язаннями громадянина-підприємця;
припиняється стягнення з
громадянина-підприємця за всіма
виконавчими документами, за винятком
виконавчих документів за вимогами про
стягнення аліментів, а також за
вимогами про відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян.

Скасовано арешти, накладені на майно
боржника (в тому числі податкову
заставу), і інші обмеження щодо
розпорядження майном боржника, а
накладання нових арештів або інших
обмежень щодо розпорядження майном
банкрута не допускається.

Призначено ліквідатором боржника
арбітражного керуючого Шинкарчука
Андрія Володимировича якому
встановлено розмір винагороди
ліквідатора у розмірі двох мінімальних
заробітних плат.

Зобов'язано ліквідатора відповідно до
п. п. З, 5 ст. 23 Закону України про
банкрутство в п'ятиденний строк
опублікувати в офіційному друкованому
органі відомості про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закрити всі рахунки
банкрута в установах банку і відкрити
або переоформити один основний рахунок
для проведення розрахунків з
кредиторами, виконати інші дії,
передбачені ст.ст. 25-34 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
з урахуванням особливостей,
встановлених ч. 7 ст. 48, ст. 49, Закону і
надавати суду щомісячно звіти про хід
ліквідаційної процедури, використання
коштів боржника.

Встановлено строк для пред'явлення
кредиторами до господарського суду
вимог до боржника - 1 місяць з дня
опублікування в офіційному
друкованими органі оголошення про
визнання боржника банкрутом.

Зобов'язано ліквідатора в строк до
21.12.2013 року виконати ліквідаційну
процедуру, надати суду обґрунтований
звіт про виконану роботу, всі докази, що
свідчать про виконання ліквідаційної
процедури, у тому числі,
інвентаризаційні відомості, акти
оцінки майна, відомості про реалізацію
кожного об'єкту ліквідаційної маси з
посиланням на укладені договори
купівлі-продажу, договори
купівлі-продажу майна банкрута, акти
приймання - передачі майна, звіт про
виплачені кредиторам кошти, докази
погашення кредиторської
заборгованості по кожному кредитору
окремо, реєстр погашених вимог
кредиторів, довідки установ банку про
закриття рахунків банкрута, довідку
банку про рух грошових коштів по
основному рахунку за весь час роботи
ліквідатора, баланси підприємства за
весь час роботи ліквідатора, довідку
архіву про прийняття документів, які
підлягають довгостроковому
зберіганню, довідку органу внутрішніх
справ про прийняття печаток і штампів
банкрута, оригінали установчих
документів і свідоцтва про державну
реєстрацію, ліквідаційний баланс,
докази, що свідчать про стягнення
дебіторської заборгованості, або
докази що свідчать про неможливість
стягнення дебіторської
заборгованості, інші документи, що
свідчать про виконану ліквідатором
роботу по ліквідації банкрута.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18.10.2013 року
призначено до слухання звіт
ліквідатора, за результатами слухання
якого винесено оскаржувану ухвалу.

Колегія суддів зазначає, що у
відповідності до ст. 53 Цивільного
кодексу України фізична особа, яка
неспроможна задовольнити вимоги
кредиторів, пов'язані із здійсненням
нею підприємницької діяльності, може
бути визнана банкрутом у порядку,
встановленому законом.

Згідно ч. 7 ст. 128 Господарського кодексу
України громадянин-підприємець може
бути визнаний судом банкрутом
відповідно до вимог цього Кодексу та
інших законів.

Статтями 47 - 49 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(далі по тексту - Закон або Закон про
банкрутство) встановлені особливості
здійснення провадження у справі про
банкрутство суб'єкта підприємницької
діяльності (громадянина - підприємця).

Відповідно до приписів статті 1 Закону
суб'єктом банкрутства (банкрутом) може
бути боржник, неспроможність якого
виконати свої грошові зобов'язання
встановлена судом; боржником може бути
лише суб'єкт підприємницької
діяльності, який неспроможній виконати
протягом трьох місяців після настання
встановленого строку їх сплати грошові
зобов'язання перед кредиторами не
інакше як через відновлення
платоспроможності; грошовим
зобов'язанням є зобов'язання боржника
заплатити кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
договору та на інших підставах,
передбачених цивільним
законодавством; кредитором же
визнається юридична або фізична особа,
яка має у встановленому порядку
підтверджені документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника.

Згідно ст. 6 Закону справа про
банкрутство порушується господарським
судом, якщо безспірні вимоги кредитора
(кредиторів) сукупно складають не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох
місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не
передбачено Законом.

Згідно приписів ч. 1 ст. 7 Закону заява
про порушення справи про банкрутство,
яка подана кредитором або боржником,
повинна містити разом з іншим виклад
обставин, які підтверджують
неплатоспроможність боржника; частина
3 цієї статті вимагає подання до заяви
боржника документів, що свідчать про
неплатоспроможність боржника.

Із системного аналізу зазначених
правових норм вбачається, що у заяві до
господарського суду про порушення
відносно фізичної особи-підприємця
провадження у справі про банкрутство
має бути наведено обставини
неспроможності боржника виконати
підтверджені у встановленому порядку
документами безспірні грошові вимоги
кредитора (кредиторів), пов'язані із
здійсненням ним підприємницької
діяльності, а також - обставини щодо
того, що задоволення вимог одного
кредитора або кількох кредиторів
приведе до неможливості виконання
грошових зобов'язань боржника в
повному обсязі перед іншими
кредиторами, і довести ці обставини
належними документами. Тобто,
господарський суд зобов'язаний при
визнанні боржника банкрутом
встановити його неспроможність
виконати при здійсненні
підприємницької діяльності
підтверджені розрахунковими або
виконавчими документами вимоги
кредиторів через недостатність майна,
а також встановити факт наявності
вимог кредитора (кредиторів), які
заявлені у встановленому порядку до
боржника, та того, що задоволення вимог
одного кредитора або кількох
кредиторів приведе до неможливості
виконання грошових зобов'язань
боржника в повному обсязі перед іншими
кредиторами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
боржник - це суб'єкт підприємницької
діяльності, неспроможний виконати свої
грошові зобов'язання перед
кредиторами, протягом трьох місяців
після настання встановленого строку їх
сплати.

За Законом факт безспірності вимог
кредиторів виникає з моменту, коли
грошові вимоги кредитора
підтверджуються виконавчими
документами або іншими розрахунковими
документами, за якими відповідно до
законодавства здійснюється списання
коштів.

Факт заборгованості боржника перед
кредитором має бути підтверджений
відповідними доказами. Відповідно до
положень Закону у справі про
банкрутство, судом встановлюється
грошові вимоги кредиторів та лише
дійсні вимоги, що відповідають чинному
законодавству.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
зазначає, що вказані докази в
підтвердження неплатоспроможності,
або загрози неплатоспроможності
повинні надаватися заявником на момент
порушення судом справи про банкрутство
за процедурою, яка передбачена ст.ст.
47-49 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом». Можливість
витребування судом вказаних
документів після порушення
провадження у справі про банкрутство,
на відміну від позовного провадження,
спеціальним Законом «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» не
передбачена.

Відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
26.12.2011 року у справі № 16/87/09-21/134/09, яка
згідно зі ст. 111-28 Господарського
процесуального кодексу України є
обов'язковою для всіх судів України.

В порушення вимог Закону про
банкрутство, господарським судом
першої інстанції не було належним
чином з'ясовано наявність всіх ознак
неплатоспроможності боржника - ФОП
ОСОБА_2

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
неплатоспроможністю в розумінні
зазначеного Закону визнається
неспроможність суб'єкта
підприємницької діяльності виконати
після настання встановленого строку їх
сплати грошові зобов'язання перед
кредиторами, в тому числі по заробітній
платі, а також виконати зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) не інакше як
через відновлення платоспроможності.

Банкрутство згідно ст. 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом» -
це визнана господарським судом
неспроможність боржника відновити
свою платоспроможність та
задовольнити визнані судом вимоги
кредиторів не інакше як через
застосування ліквідаційної процедури,
а ліквідація це припинення діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
визнаного господарським судом
банкрутом, з метою здійснення заходів
щодо задоволення визнаних судом вимог
кредиторів шляхом продажу його майна.

При винесені постанови про визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури суд в
обов'язковому порядку повинен
з'ясувати актив і пасив боржника, а
також повно та всебічно дослідити всі
обставини справи.

Так, суд першої інстанції встановив, що
боржник має заборгованість, пов'язану
із підприємницькою діяльністю, строк
виконання якої настав перед ФОП ОСОБА_6,
у розмірі 174770,36 грн., яка
підтверджується рішенням
господарського суду Харківської
області від 22.04.2010 року у справі №61/70-10
та перед ФОП ОСОБА_5, у розмірі 109832,43
грн., яка підтверджується договором
поставки від 16.04.2008 року, вимогою від
16.02.2009 року, рішенням господарського
суду Харківської області від 01.07.2010
року по справі №05/157-10, а також наказом
від 13.07.2010 року.

Положеннями абз. 8 ст. 1 Закону про
банкрутство визначено, що безспірними
вимогами кредиторів являються вимоги
кредиторів, визнані боржником, інші
вимоги кредиторів, підтверджені
виконавчими документами чи
розрахунковими документами, за якими
відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Саме з цього моменту грошові вимоги
переходять в категорію безспірних.

Враховуючи те, що списання коштів з
рахунків боржника в безспірному
порядку здійснюється державною
виконавчою службою, то порушення
справи про банкрутство можливе лише
після відкриття виконавчого
провадження державною виконавчою
службою.

Відповідно, і встановлений Законом про
банкрутство трьохмісячний строк
починає свій відлік після пред'явлення
виконавчих документів до виконання до
державної виконавчої служби та
відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, без порушеного щодо
боржника виконавчого провадження
відсутні ознаки неплатоспроможності
боржника або загрози його
неплатоспроможності. Зокрема, не
вбачається строк виконання грошових
зобов'язань перед кредиторами.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент подачі заяви до суду боржником
не надано належних доказів, які
підтверджують безспірність вимог
кредиторів та неплатоспроможність
боржника, оскільки відсутні належні
докази пред'явлення кредитором - ФОП
ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5 виконавчих
документів до органів виконавчої
служби, з огляду на те, що списання
коштів з рахунків боржника у
безспірному порядку здійснюється
державною виконавчою службою.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, заявником покладено в основу
заяви про порушення провадження у
справі та прийнято судом першої
інстанції, як належну підставу те, що у
боржника наявна заборгованість перед
ЗАТ «Альфа - Банк», у розмірі 10662311,06 грн.,
яка підтверджується рішенням
третейського суду при Всеукраїнській
громадській організації
«Всеукраїнський фінансовий союз» від
22.02.2010 року.

Так, заборгованість боржника перед ПАТ
«Альфа - Банк» ґрунтується на договорах
поруки від 12.03.2008 року №SME0009410/1, від
13.03.2008 року №SME0009948/1 та №SME0011179/1 та
договорі іпотеки від 12.03.2008 року
№SMERS00718/1, згідно яких громадянка ОСОБА_2
виступила поручителем за виконання
громадянкою ОСОБА_4 зобов'язань за
договорами кредиту.

Однак, по-перше, в матеріалах справи
відсутній текст рішенням третейського
суду при Всеукраїнській громадській
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз» від 22.02.2010 року. А,
по-друге, як вже зазначав апеляційний
господарський суд, в ухвалі від 03.06.2013
року та Вищий господарський суд
України в постанові від 26.09.2013 року в
межах даної справи, вищевказані
договори поруки та іпотеки боржник
укладав як фізична особа, а не як
суб'єкт підприємницької діяльності.
Отже, заборгованість боржника перед
ПАТ «Альфа - Банк» не пов'язана зі
здійсненням підприємницької
діяльності, тому не може бути підставою
для порушення справи про банкрутство.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на те, що
статтею 124 Конституції України
визначено, що правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами.
Делегування функцій судів, а також
привласнення цих функцій іншими
органами чи посадовими особами не
допускаються. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Судочинство
здійснюється Конституційним Судом
України та судами загальної
юрисдикції. Судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Як зазначено в Законі України «Про
третейські суди» третейський суд - це
недержавний незалежний орган, що
утворюється за угодою або відповідним
рішенням заінтересованих фізичних та
(або) юридичних осіб у порядку,
встановленому цим Законом, для
вирішення спорів, що виникають із
цивільних та господарських
правовідносин.

В статтях 1, 3 Конституції України
визначено, що Україна є демократичною,
соціальною, правовою державою; права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, а утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Гарантуючи судовий захист з боку
держави, Конституція України одночасно
визнає право кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань (ч. 5
ст. 55 Конституції України). І це
конституційне право не може бути
скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64
Конституції України).

Способами реалізації права кожного
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань у
сфері, зокрема господарських
правовідносин є звернення до
третейського суду у випадках і порядку,
передбаченому вищенаведеним Законом.

Третейський розгляд спорів сторін у
сфері господарських правовідносин - це
вид недержавної юрисдикційної
діяльності і не є здійсненням
правосуддя.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124
Конституції України, аналізуючи зміст
Закону України «Про третейські суди»
та ст. 1 Господарського процесуального
кодексу України, третейський суд як
недержавний орган за цим Законом має
повноваження вирішення спорів лише тих
сторін, якими укладено угоду (прийнято
рішення) про передачу спору на розгляд
третейського суду, і ці повноваження
третейського суду не поширюються на
спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є
інші особи, які не були сторонами
третейської угоди, або спори, які
стосуються прав і обов'язків інших
осіб, що не є сторонами третейської
угоди.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права, а норми
Конституції України є нормами прямої
дії.

Виходячи з принципу верховенства
права, положень ст. ст. 21, 22 Конституції
України щодо непорушності
конституційних прав особи, положень ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка гарантує
права особи на доступ до суду і
справедливий розгляд його справи
судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України,
ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи
на судовий захист господарського права
та інтересу слід дійти висновку про
пріоритетність права особи на судовий
захист господарських прав і інтересів,
у тому числі шляхом оскарження дій і
рішень особами, які не є учасниками
третейської угоди і третейського
розгляду, права і інтереси яких
порушено рішенням третейського суду,
прийнятим з перевищенням наданих йому
повноважень та поза межами його
компетенції (ст. 27 Закону України «Про
третейські суди»).

Таким чином, зважаючи на зазначені
положення та принцип добровільності
утворення третейського суду,
обов'язковість рішення третейського
суду є лише для сторін третейської
угоди і не може свідчити про
безспірність кредиторських вимог в
розумінні ст. 1 Закону України про
банкрутство.

Відповідно до вимог ст. 99
Господарського процесуального кодексу
України в апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

При таких обставинах, колегія суддів
дійшла висновку, що при розгляді справи
про банкрутство боржника не доведено
обставин, що мають значення для справи,
а саме: обставин наявності
безспірності вимог кредиторів та
дотримання приписів ст. 6 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», не надано
доказів щодо належного з'ясування кола
кредиторів боржника та щодо з'ясування
активу та пасиву боржника.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що справа про банкрутство ФОП
ОСОБА_2 за ст.ст. 47-49 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
порушена неправомірно, і у
господарського суду першої інстанції
не було правових підстав для визнання
боржника банкрутом за спрощеною
процедурою та підстав для припинення
ухвалою від 24.12.2013 року провадження по
справі про банкрутство та ліквідацію
ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів зазначає, що ухвала суду
про затвердження звіту ліквідатора,
ліквідаційного балансу є за своєю
правовою природою судовим рішенням,
яке підсумовує хід ліквідаційної
процедури, в якому необхідно повно
відобразити обставини, що мають
значення для даної справи (вчинення
належних дій ліквідатором по виявленню
активів та пасивів боржника, зокрема,
встановлення судом обставин
неможливості відновлення
платоспроможності боржника внаслідок
вжитих ліквідатором заходів,
встановлення неможливості задоволення
визначених за звітом ліквідатором
вимог кредиторів та необхідності у
зв'язку з цим ліквідації боржника,
обґрунтування оплати послуг
арбітражного керуючого, якщо до звіту
ліквідатора додається звіт про його
витрати та оплату послуг). Рішення
повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі (постанова
пленуму Вищого господарського суду
України №6 від 23.03.2012 року «Про судове
рішення»).

Судове рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Враховуючи, що провадження у даній
справі порушено безпідставно, без
дослідження факту безспірності
грошових вимог, господарський суд
безпідставно розглядав звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс в
межах безпідставно порушеної справи
про банкрутство, тому дана справа не
може розглядатися далі та підлягає
припиненню.

Відповідно до п. 36 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про банкрутство»
від 18.12.2009 року №15 Законом не
врегульовано подальшого перебігу
провадження у справі у випадках, коли у
встановленому законодавством порядку
виявлено безпідставність вимог
кредитора (кредиторів), за заявою якого
(яких) було порушено справу про
банкрутство боржника, або коли
порушено провадження у справі про
банкрутство підприємств, стосовно яких
діє законодавча заборона порушувати
справи про банкрутство. У таких
випадках судам слід припиняти
провадження у справі на підставі
пункту 7 частини першої статті 40 Закону
(за відсутності інших підстав для
такого припинення) та пункту 1-1 частини
першої статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Така ж правова позиція Верховного Суду
України викладена в Інформаційному
листі ВГСУ від 27.02.2012 року №01-06/224/2012
«Про доповнення до Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15.03.2012 року №01-06/249 «Про
постанови Верховного Суду України,
прийняті за результатами перегляду
судових рішень господарських судів».

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що при розгляді
справи про банкрутство боржника не
доведено обставин, що мають значення
для справи, які господарський суд
визнав встановленими, та при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, ухвала господарського
суду Харківської області від 24.12.2013
року у справі №5023/5749/12 підлягає
скасуванню, а провадження по справі -
припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів також звертає увагу, що
у зв'язку з припиненням провадження у
даній справі про банкрутство необхідно
вирішити питання про внесення до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відповідного запису щодо фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 згідно із
Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців».

Керуючись п.7 ст.40 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
п.1-1 ст. 80, ст.ст. 91, 99, 101, 102, п.3 статті 103,
п.4 ч.1 статті 104, статтями 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа - Банк»
задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 року по
справі №5023/5749/12 скасувати.

Провадження у справі №5023/5749/12
припинити.

Державному реєстратору внести до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
відповідний запис про постановлення
судового рішення щодо припинення
провадження у справі про банкрутство
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Повний текст постанови складено 17
лютого 2014 року.

Головуючий суддя
Хачатрян В.С.

Суддя
Білоусова Я.О.

Суддя
Бородіна Л.І.