ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 р.
Справа № 914/219/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Е Ван Вайк і МОЯ
Логістик», с. Підгайчики, Львівська
область

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «НВП «Ерго», с.
Малехів, Львівська область

про стягнення 21 380 грн. 00 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Вербенко П.О., представник
(довіреність від 16.12.2013 р.);

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю-фірма Е Ван Вайк і МОЯ
Логістик», с. Підгайчики, Львівська
область звернулося до Господарського
суду Львівської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НВП «Ерго», с.
Малехів, Львівська область про
стягнення 21 380 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 27.01.2014р.
призначив розгляд справи на 17.02.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
транспортного перевезення. На
виконання умов вказаного договору,
позивач надав відповідачу відповідні
послуги. Однак, відповідач свої
зобов'язання щодо оплати виконав
частково, станом на дату подання позову
заборгованість становила 21 380 грн. 00
коп. Таким чином, до стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає 21 380 грн. 00 коп.

В судовому засіданні 17.02.2014 р.
представник позивача пояснив, що
відповідач борг сплатив частково в
розмірі 3 380 грн. 00 коп., на підтвердження
чого подав копію виписки з
банківського рахунку.

Відповідач в судове засідання явку
представника не забезпечив, проти
позову не заперечив, доказів погашення
заборгованості не надав, вимог ухвали
суду від 27.01.2014 р. не виконав,
повідомлення про дату, час та місце
розгляду справи надсилалися на адресу,
вказану позовній заяві та в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що згідно
ст. 64 ГПК України є врученням належним
чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку
про достатність матеріалів справи для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача та його
відзиву на позовну заяву.

Представнику роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
сторони, суд встановив наступне.

7 жовтня 2013 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Е Ван Вайк
і МОЯ Логістик» (перевізник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «НВП «Ерго»
(замовник) було укладено договір
транспортного перевезення №0110/13.

За цим договором перевізник (позивач)
зобов'язувався надати замовнику
(відповідачу) послуги по перевезенню
вантажу на умовах, визначених цим
договором, а також у випадку перевезень
за межами України відповідно до
Конвенції про договір міжнародних
перевезень вантажів (КДПВ), Митної
Конвенції про міжнародні перевезення
вантажів з застосуванням книжки МДП
(Конвенції МДП), автомобільним
транспортом, а замовник прийняти й
оплатити виконані перевізником
послуги по перевезенню.

Конкретні умови по перевезенню
оформлюється заявками замовника на
перевезення вантажу, в яких
передбачаються конкретні умови для
належного виконання умов договору.

Відповідно до заявки б/н від 07.10.2013 р.
позивач зобов'язувався здійснити
перевезення вантажу по маршруту
Франція - Україна.

Вартість перевезення згідно заявки б/н
від 07.10.2013 р. становила 2000 євро по курсу
НБУ на день оплати.

Позивач умови перевезення, зазначені в
заявці та договорі, виконав повністю,
що підтверджується міжнародною
товарно-транспортною накладною (CMR)
№278861.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що
оплата наданих перевізником за даним
договором послуг здійснюється
замовником шляхом перерахування
коштів на поточний рахунок перевізника
протягом 10 банківських днів після
виконання послуг з перевезення та
отримання оригіналів документів
(рахунку-фактури, товарно-транспортної
накладної (CMR) з відміткою одержувача
про прийняття вантажу, акту виконаних
робіт, податкових накладних).

Позивачем було надіслано відповідачу
товарно-транспортну накладну (CMR) №278861
з відміткою вантажоодержувача про
отримання вантажу та акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№1483 від 15.10.2013 р.

26 грудня 2013 р. позивач надіслав
відповідачу претензію за вих. №26/12 від
26.12.2013 р. про оплату заборгованості в
розмірі 22 389 грн. 20 коп. в строк до 10
січня 2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень представника сторони,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати вартості послуг
на дату подання позову не виконав,
заборгованість відповідача перед
позивачем становила 21 380 грн. 00 коп.

За час розгляду справи в суді,
відповідачем було сплачено 3 380 грн.
00коп. боргу.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі в частині стягнення 3 380 грн. 00
коп. заборгованості, у зв'язку з
відсутністю предмету спору в цій
частині відповідно до п. 11 ст. 80 ГПК
України.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК
України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, оскільки,
відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України,
одностороння відмова від виконання
договору не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення частково,
складає 18 000 грн. 00 коп. основного боргу.
В частині стягнення 3 380 грн. 00 коп.
основного боргу провадження слід
припинити.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
судові витрати по розгляду справи
відповідно до ст. 49 ГПК України
необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626, 909 ЦК України, ст.
193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49,
75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «НВП
«Ерго», с. Малехів, вул. Коновальця, 31Б,
Жовківський район, Львівська область
(ідентифікаційний код 22356269) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Е Ван Вайк і МОЯ
Логістик», с. Підгайчик, вул. Підлісна,
52Б, Золочівський район, Львівська
область (ідентифікаційний код 33278512) 18000
грн. 00 коп. основного боргу, 1 827 грн. 00
коп. судового збору.

3. В частині стягнення 3 380 грн. 00
коп. основного боргу провадження
припинити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 17.02.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 24.02.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.