ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" лютого 2014 р.Справа № 916/3564/13

За позовом: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1;

До відповідача: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2

про стягнення 7900 грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3 по довіреності від
24.10.2013 р.

Від відповідача: -не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернулась до господарського
суду Одеської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості в сумі 7900грн..

Відповідач в судове засідання не
з'являвся, відзив на позов та
витребувані судом документи не надав,
про поважність причин відсутності не
повідомив, своє право на захист не
використав, у зв'язку з чим справа
розглядається по наявним в ній
матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
представника позивача, оцінивши докази
які мають значення для справи, - суд
встановив:

Як вказує позивач, 30 травня 2012 року між
ФОП ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ФОП
ОСОБА_2(далі - Відповідач) було укладено
усний договір позики за яким
Відповідачем були отримані кошти. Факт
отримання коштів та заборгованості
Відповідачем визнано шляхом
підписаної власноруч Розписки від
14.06.2013р. в якій Відповідач гарантує
повернення заборгованості від 30.05.2012р.
в розмірі 7 900,00 грн. строком до 15.07.2013р.
Оскільки кошти отримані Відповідачем
саме як господарюючим суб'єктом та
скріплено його печаткою, вказаний
договір є господарським. Але до цього
часу заборгованість погашена не була.

Станом на день розгляду справи
відповідач не повернув позику тому
виникла заборгованість в розмірі
7900грн..

Таким чином, за захистом своїх прав
позивач звернувся до суду з позовною
заявою про стягнення 7900грн.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши представника позивача суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог повністю на підставі
слідуючього:

Згідно зі ч.2 п.1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України та ст.174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК
України слідує, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено
усний договір позики.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України
унормовано, що за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

На виконання умов договору про надання
позики (поворотної фінансової
допомоги), ФОП ОСОБА_1 надало
відповідачу грошові кошти в сумі 7900
грн., що підтверджено розпискою від
14.06.2013 року.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України та ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 статті 612 ЦК України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає як
порушення зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач отриману позику на суму 7900
грн. не повернув. Доказів про
повернення відповідачем суми
заборгованості суду не подано.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновків про наявність
заборгованості з боку відповідача, а
тому позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі
7900грн., суд вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Станом на день розгляду справи,
відповідач борг не сплатив, документів
спростовуючих позовні вимоги не
представив.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

При вказаних обставинах, суд вважає, що
вимоги позивача правомірні,
документально обґрунтовані та
підлягають задоволенню у повному
обсязі в сумі 7900 грн.

Витрати по сплаті судового збору
віднести за рахунок відповідача,
згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Неявка відповідача в судове засідання
не є перешкодою для розгляду справи,
оскільки, як визначено п.п.3.9.1., 3.9.2.
Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р.
„Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК України. ...В разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. У випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Крім того, у постанові ВГСУ від 04.11.2010р.
у справі № 10-22-3-30/336-07-9260 визначено, що
суддя може постановити рішення, навіть
якщо не надійшло жодного підтвердження
про вручення або безпосередньо
доставку судових ухвал відповідачу,
якщо виконано наступні умови: ухвала
була передана одним із способів,
передбачених процесуальним
законодавством, не було отримано
будь-якого підтвердження, не зважаючи
на всі розумні зусилля для отримання,
процесуальні документи надсилались за
адресою, яка зазначена стороною.

В процесі розгляду даної справи судом
було вжито всіх необхідних заходів
щодо повідомлення відповідача про
судові засідання, в тому числі судове
засідання, призначене на 24.02.2014р.,
особливо з врахуванням того, що ухвали
надсилались відповідачу за адресою
зазначеною позивачем у позовній заяві
та витязі з ЄДРЮОФОП станом на 07.02.2014р.,
суд приймає рішення за результатами
розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 код НОМЕР_1
(АДРЕСА_2) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 код НОМЕР_2 (65062,
АДРЕСА_1) суму заборгованості у розмірі
7900грн. та витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1720,50грн. .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та
підписано 28.02.2014р.

Суддя
Літвінов С.В.