КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"17" лютого 2014 р. Справа №21/256-32/285

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Пономаренка Є.Ю.

суддів:
Дідиченко М.А.

Буравльова С.І.

розглянувши апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України на
ухвалу господарського суду міста
Києва від 16.01.2014 у справі № 21/256-32/285
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя - Ковтун С.А., судді - Ващенко Т.М.,
Пукшин Л.Г.) за скаргою дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України за позовом дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" до Центрального
спеціалізованого будівельного
управління Міністерства оборони
України про стягнення 4 528 399 грн. 59 коп.
та за зустрічним Заступника
військового прокурора Центрального
регіону України в інтересах держави в
особі Центрального спеціалізованого
будівельного управління Міністерства
оборони України до дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" про
примусове виконання обов'язків в
натурі

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.01.2014 р. у справі
№ 21/256-32/285 скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" задоволено
частково; визнано неправомірними дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
які полягають у винесенні постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 26.11.2013 р. № 40935454;
визнано незаконною постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 26.11.2013 р. № 40935454;
зобов'язано відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України прийняти до виконання
наказ господарського суду міста Києва
від 26.11.2010 р. у справі № 21/256-32/285 (винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження).

Не погодившись з прийнятою ухвалою,
Державна виконавча служба України
звернулася до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалу
господарського суду міста Києва від
16.01.2014 р. у справі № 21/256-32/285 скасувати
та прийняти нову, якою у задоволенні
скарги відмовити.

Розглянувши апеляційну скаргу, додані
до неї матеріали, апеляційний суд
дійшов висновку, що скарга не може бути
прийнята до розгляду, а відтак підлягає
поверненню апелянту за наступних
підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
апеляційним господарським судом, якщо
до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Статтею 4 Закону України "Про судовий
збір", який діє на дату звернення з
апеляційною скаргою, встановлені
ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат;

- за подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
1 розмір мінімальної заробітної
плати;

- за подання до господарського суду
апеляційної скарги на ухвалу 0,5 розміру
мінімальної заробітної плати.

Судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідно
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст.
4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
розмір мінімальної заробітної плати на
01.01.2014 складає 1 218 грн. 00 коп.

За таких обставин, відповідно до вимог
Закону України "Про судовий збір" та
враховуючи вимоги зазначені в
прохальній частині апеляційної скарги,
скаржник за подачу до суду апеляційної
скарги повинен був сплатити судовий
збір в сумі 609 грн. 00 коп.

Проте, до апеляційної скарги не додано
жодних доказів сплати судового збору,
натомість скаржником подано
клопотання про відстрочку сплати
судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про
судовий збір" враховуючи майновий стан
сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення.

В обґрунтування поданого клопотання
апелянт посилається на те, що він є
бюджетною установою,
розрахунково-касове обслуговування
якої здійснюється Державною
казначейською службою України лише в
межах відкритих асигнувань.

Колегія суддів розглянувши подане
клопотання дійшла висновку про відмову
у його задоволенні, оскільки статтею 129
Конституції України, як одну із засад
судочинства визначено рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, отже в тому числі й
органів державної влади, то самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з державного
бюджету України та відсутністю у ньому
коштів, призначених для сплати
судового збору, не можуть вважатися
підставою для відстрочення сплати
судового збору.

Крім того, апелянтом не наведено
доводів та не надано будь-яких доказів
стосовно того, що на час ухвалення
судового рішення за результатами
розгляду апеляційної скарги, заявник
матиме можливість сплатити судовий
збір.

За таких обставин, враховуючи відмову у
задоволенні клопотання про
відстрочення сплати судового збору,
апеляційна скарга Державної
виконавчої служби України не
приймається до розгляду і повертається
апеляційним господарським судом.

Крім цього, апелянт звернувся до суду з
апеляційною скаргою з пропуском строку
встановленого ст. 93 ГПК України, без
клопотання про його відновлення.

Відповідно до ст. 93 ГПК України
апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів, а на ухвалу
місцевого господарського суду -
протягом п'яти днів з дня їх оголошення
місцевим господарським судом. У разі
якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд
постановляє ухвалу про повернення
апеляційної скарги у випадках, якщо
вона подана після закінчення строків,
установлених цією статтею, і суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувану ухвалу прийнято
господарським судом міста Києва 16.01.2014
року. Останнім днем строку подання
апеляційної скарги на вказану ухвалу,
відповідно до вимог ст. 93 ГПК України, є
21.01.2014 року.

З апеляційною скаргою апелянт
звернувся, згідно відбитку штампу
поштового відділення 29.01.2014 року, тобто
з пропуском строку, встановленого
ст. 93 ГПК України, без клопотання
про відновлення цього строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
апеляційним господарським судом, якщо
скаргу подано після закінчення строку,
встановленого для її подання, без
клопотання про поновлення цього строку
або таке клопотання відхилено.

За таких обставин, апеляційна скарга
Державної виконавчої служби України не
приймається до розгляду і повертається
апеляційним господарським судом.

Повернення апеляційної скарги не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до апеляційного господарського суду в
загальному порядку після усунення
вказаних недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись п. п. 3, 4
ч. 1 ст. 97, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на ухвалу
господарського суду міста Києва від
16.01.2014 р. у справі
№ 21/256-32/285 повернути скаржнику з
доданими до неї матеріалами.

2. Матеріали справи №21/256-32/285 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

С.І. Буравльов