ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.14р. Справа № 904/434/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗ-ТЕРРА-3", м.
Верхньодніпровськ

про стягнення 60 931,22 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Галюк Р.М. - представник
(дов. № 1 від 06.02.2014 рок)

від відповідача: Бонтлаб В.В.-
представник (дов. від 09.01.2014 року)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗ-ТЕРРА-3" про
стягнення заборгованості за договором
поставки № ДН-18/12 від 17.08.2012 року у
розмірі 60 931,22 грн., з яких 2 974,20 грн.
основний борг, 40 973,93 грн. 36 %
річних, 16 184,29 грн. пеня та 203,96 грн.
інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань за
договором поставки № ДН-18/12 від 17.08.2012
року, в частині повного та своєчасного
розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 24.01.2014
року порушено провадження у справі №
904/434/14 та призначено до розгляду на
11.02.2014 р.

30.01.2014 року представник позивача
надіслав до господарського суду
Дніпропетровської області клопотання
№ 02-3/2014 від 27.01.2014 року, в якому просить
суд справу № 904/434/14 призначити до
розгляду у судовому засіданні у режимі
відеоконференції. Просив доручити
проведення засідання в режимі
відеоконференції господарському суду
м. Києва (м. Київ, вул. Б.Хмельницького,
44-В).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 03.02.2014
року клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО" про
проведення судового засідання в режимі
відеоконференції № 02-3/2014 від 27.01.2014
року задоволено.

Доручено Господарському суду м. Києва
організувати в приміщенні цього ж суду
участь в судовому засіданні в режимі
відеоконференції особі, яка виступає
стороною по справі № 904/434/14, а саме:
позивачу - Товариству з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО".

11.02.2014 року представник відповідача
надіслав до господарського суду
Дніпропетровської області відзив на
позовну заяву, в якому просить суд
позовні вимоги задовольнити частково
у, а саме тільки суму основного боргу у
розмірі 2 974,20 грн. У задоволенні пені, 36 %
річних та інфляційних втрат відмовити,
оскільки позивачем не було пред'явлено
до відповідача будь-яких претензій з
приваду прострочення сплати суми за
договором поставки.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції 11.02.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"СОЮЗ-ТЕРРА-3" (покупець) було укладено
договір поставки № ДН-18/12 (а.с.14).

Відповідно до пункту 1.1 договору в
терміни, визначені договором.
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця продукцію
виробничо-технічного призначення, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього грошову суму
(вартість, ціну), визначену договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що за
даним договором постачається виключно
оригінальна продукція, виробництва
провідних компаній світу, асортимент,
кількість, ціна якої визначаються
додатками та/або накладними та/або
рахунками-фактури що є невід'ємною
частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим
Договором, вказується у додатках в
національній валюті та визначається, в
залежності від виду товару (Засоби
Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння. Насіння
Вітчизняного виробництва, Міндобрива
та Мікродобрива). Для товару (ЗЗР,
Насіння та Мікродобрива) сторони
встановлюють ціну та його вартість у
гривнях, а також визначають їх
еквівалент у доларах США (пункт 2.2
договору).

Згідно з пунктом 2.3 договору загальна
сума договору визначається сукупністю
Додатків та/або накладних та/або
рахунків-фактур, шо зазначені в п. 2.1.
Договору, та які є невід'ємною частиною
цього договору. У випадку розбіжностей
даних у Додатках щодо кількості і ціни
товару в порівнянні з даними у
відповідній видатковій накладній,
перевагу маг видаткова накладна.
Видаткова накладна є невід'ємною
частиною договору та підписується з
боку покупця особою, уповноваженою
довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей
(товару).

Сторонами був підписаний додаток № 1
від 17.08.2012 року, відповідно до пункту 2
якого, загальна сума товару за даним
договором включаючи ПДВ становить 107
347,00 грн. (а.с.18).

На виконання умов договору, позивач
поставив товар відповідачу, що
підтверджується видатковою накладною
№ 2035 від 17.09.2012 року на суму 107 347,00 грн.
(а.с.19).

Відповідач отримав товар на підставі
довіреності № 352 від 17.09.2012 року (а.с.20).

Згідно з пунктом 3.1. договору порядок
розрахунків за поставлений товар
визначається в додатках до даного
договору.

Пунктом 3.1 додатку № 1 від 17.08.2012 року
встановлено, що покупець оплачує
постачальнику в порядку попередньої
оплати 20 % вартості товару, що складає 21
469,40 грн., зазначеної в п.2 цього додатку
та рахунку(ах) - фактурі(ах) шляхом її
перерахування на розрахунковий
рахунок постачальника в строк до 26.09.2012
року.

Залишок суми 80 % , що складає 85 877,60 грн.
до 31.11.2012 року (пункт 3.2 додатку №1).

Відповідач свій обов'язок щодо оплати
товару у встановлені договором строки
не виконав.

09.12.2013 року сторони підписали акт
заліку взаємних однорідних вимог,
відповідно до якого сторони вирішили
провести взаємне погашення
заборгованості шляхом заліку
однорідних вимог у сумі 104 372,80 грн.
(а.с.22).

Таким чином, станом на 09.12.2013 року
заборгованість відповідача перед
позивачем зменшилась з 107 347,00 грн. до 2
974,20 грн., що підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків за період
січень 2012 року по грудень 2013 року, який
підписаний обома сторонами та
скріплений печатками підприємств
(а.с.71).

На момент розгляду судової справи
відповідачем суму заборгованості у
розмірі 2 974,20 грн. не оплачено.

Причиною виникнення спору є
невиконання відповідачем обов'язків за
договором в частині повної та
своєчасної оплати товару.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 додатку №
1, строк оплати поставленого товару за
видатковою накладною є таким, що
настав.

Станом на час розгляду справи доказів
сплати заборгованості від
представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача щодо стягнення
з відповідача основного боргу у
розмірі 2 974,20 грн. підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, яке
боржник має передати кредиторові у
випадку порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштiв сплачують на
користь одержувачiв цих коштiв за
прострочку платежу пеню в розмiрi, що
встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 7.1.1 договору встановлено, що
крім відповідальності, встановленої п.
7.1. даного договору покупець, зокрема,
за несвоєчасну оплату продукції
сплачує пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України під суми боргу за кожний день
прострочення, а також, додатково штраф
20 % від суми несплаченого боргу.

Згідно з пунктом 7.8 договору сторони
домовились про те, що стягнення
штрафних санкцій (пені, штрафу,
процентів) за даним Договором
відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, не обмежується
строком нарахування та припиняється в
день виконання стороною зобов'язання, а
строк позовної давності щодо стягнення
штрафних санкцій, у відповідності до
ст..259 Цивільного кодексу України,
продовжується до 3 (трьох) років.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання, позивачем нараховано
пеню за період з 27.09.2012 року по 08.12.2013
року у сумі 16 184,29 грн.

Перевіривши розрахунок пені (а.с.5-6),
судом встановлено, що вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача пені у
розмірі 16 184,29 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.5 договору встановлено, що в
разі невиконання покупцем зобов'язань
щодо оплати отриманого товару та
невиконання зобов'язань передбачених
розділом 3 цього договору покупець,
відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, сплачує на користь
постачальника крім суми
заборгованості 36 % річних, якщо інший
розмір річних не встановлено
відповідним додатком до договору.

Також, позивачем нараховано 36 % річних
за період з 27.09.2012 року по 13.01.2014 року у
сумі 40 973,93 грн. та інфляційні втрати за
період з вересня 2012 року по січень 2014
року у сумі 203,96 грн.

Перевіривши розрахунок 36 % річних та
інфляційних втрат (а.с.5-6), судом
встановлено, що вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 36 % річних у
розмірі 40 973,93 грн. та
інфляційних втрат у сумі 203,96 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Суд не вбачає підстав для застосування
ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Неустойка за невиконання зобов'язання
у сумі 107 347,00 грн. була нарахрвана у сумі
16 184,29 грн. (пеня). Будь-яких обставин,
які мають істотне значення та можуть
бути підставою для зменшення неустойки
у розмірі 16 184,29 грн. суд не вбачає.

Відсотки за користування чужими
грошовими коштами та інфляційні втрати
за своєю правовою природою не є
неустойкою.

Пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" встановлено, що
сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Оскільки 36 % річних та інфляційні
втрати не є неустойкою (штрафною
санкцією), тому у суду відсутнє право їх
зменшувати.

Також, суд не вбачає підстав для
застосування ст. 616 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої суд має
право зменшити розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника,
якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення, а також ч.3 ст.219
Господарського кодексу України,
відповідно до якої якщо правопорушенню
сприяли неправомірні дії
(бездіяльність) другої сторони
зобов'язання, суд має право зменшити
розмір відповідальності або звільнити
відповідача від відповідальності.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідач отримав товар на загальну
суму 107 347,00 грн., але свій
обов'язок щодо оплати товару у
встановлені договором строки не
виконав. Неправомірних дій з боку
позивача не встановлено.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, при задоволені позову судові
витрати у справі покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 -
117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗ-ТЕРРА-3" (51600,
Дніпропетровська область, м.
Верхньодніпровськ, вул. Київська, 1;
ідентифікаційний код 33214705) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО" (03038, м.
Київ, вул. Ямська, 28А; ідентифікаційний
код 35472893) - 2 974,20 грн. основний борг,
16 184,29 грн. пеню, 40 973,93 грн. 36 % річних, 203,96
інфляційні втрати та 1 827,00 грн. судовий
збір, про що видати наказ.

Повернути з державного бюджету України
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО" (03038, м.
Київ, вул. Ямська, 28А; ідентифікаційний
код 35472893) - 3 грн. надмірно
сплачену суму судового збору,
перераховану платіжним дорученням № 110
від 15.01.2014 року, яке знаходиться у
матеріалах справи № 904/434/14, про що
видати ухвалу.

Наказ та ухвалу видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 17.02.2014р.

Суддя Я.С. Золотарьова