Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" лютого 2014 р.
Справа № 906/1908/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Терехов О.Л., довіреність
№2565-О від 16.08.2013 р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" (м.Дніпропетровськ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_1)

про стягнення 74687,37 грн.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "Приватбанк"
(м.Дніпропетровськ) звернулося до
господарського суду Житомирської
області з позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про
стягнення 74687,37 грн.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 26.12.2013р.
прийнята позовна заява до розгляду та
порушено провадження у справі №906/1908/13,
розгляд справи призначено на 04.02.2014 р.

З огляду на неявку в засідання суду
представника відповідача,
необхідність подання сторонами
додаткових доказів по справі та
направлення судом запиту для отримання
відомостей щодо відповідача з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців для
з'ясування достовірної адреси
місцезнаходження відповідача з метою
забезпечення його процесуальних прав,
ухвалою суду від 04.02.2014р. розгляд справи
відкладено на 20.02.2014р.

В засіданні суду представник позивача
подав довідку про стан заборгованості
відповідача на день слухання справи
(вх.№2618/14, а.с.83), за якою заявлена у
позові сума боргу відповідача не
змінилась, погашення її не відбувалось.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі,
зазначивши, що за період часу з 23.10.2013р.
(дати розрахунку заборгованості) по
20.02.2014р. по договору банківського
обслуговування №б/н від 29.09.2011р.
погашення заборгованості не відбулося,
тому вимоги банку про стягнення
заборгованості в сумі 74687,37 грн., а також
судового збору залишаються незмінними.
Представник позивача просить позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
прибув, свого представника не направив,
жодних доказів по справі (в т.ч.
письмового відзиву на позов), клопотань
чи пояснень з приводу неявки в суд від
відповідача не надійшло.

При цьому, щодо нез'явлення в засідання
суду представника відповідача,
господарський суд приймає до уваги
наступне.

10.01.2014р. на адресу суду повернулося
неврученим поштове відправлення
ухвали суду від 26.12.2013р., яке
направлялося на адресу відповідача
(АДРЕСА_1), з відміткою поштового
відділення щодо причин повернення: "За
закінченням терміну зберігання".

Згідно реєстру Ф103 на відправку
рекомендованої кореспонденції
господарського суду Житомирської
області за 07.02.2014р., за вищевказаною
адресою рекомендованим листом
надіслано відповідачу і ухвалу суду
від 04.02.2014 р.

17.02.2014р. на запит суду надійшов витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
в якому зазначено місце проживання
відповідача: АДРЕСА_1, тобто, адреса, за
якою судом і надсилалась відповідачу
кореспонденція, пов'язана із розглядом
даної справи (ухвали суду).

Відповідно до вимог ч.1 ст.17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" відомості про юридичну
особу або фізичну особу - підприємця
включаються до Єдиного державного
реєстру шляхом внесення записів на
підставі відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичними особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України.

Згідно з ч.4 ст.17 вказаного Закону в
Єдиному державному реєстрі містяться
відомості щодо фізичної
особи-підприємця, у тому числі її місце
проживання.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Як зазначено у пункті 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же
зазначено, що в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

З урахуванням викладеного,
господарський суд вважає, що
відповідача було належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи, проте, своїм правом приймати
участь в судовому засіданні останній
не скористався.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
20.02.2014р. без участі представника
відповідача, за наявними матеріалами
справи відповідно до ст.75 ГПК України,
запобігаючи одночасно безпідставному
затягуванню розгляду спору.

Заслухавши пояснення присутнього
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.09.2011р. між Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
"Приватбанк" (позивач) та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2
(відповідач) було підписано Заяву про
відкриття поточного рахунку та картки
зі зразками підписів і відбитка
печатки (а.с.30), згідно якої відповідач
погодився з "Умовами та правилами
надання банківських послуг" (а.с.31-40), у
тому числі з Умовами та правилами
обслуговування за розрахунковими
картками, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті www.privatbank.ua, тарифами
банку, які разом із цією заявою та
карткою зі зразками підписів і
відбитка печатки складають Договір
банківського обслуговування від 29.09.2011
р.

Слід зазначити, що підписанням Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки зі зразками підписів і відбитка
печатки відповідач приєднався і
зобов'язався виконувати умови,
викладені в Умовах та правилах надання
банківських послуг, тарифах позивача -
договорі банківського обслуговування.

Відповідно до умов зазначеного
договору відповідачу було встановлено
кредитний ліміт, на поточний рахунок в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт
банк, Інтернет клієнт банк, sms
повідомлення або інших), що визначено і
врегульовано "Умовами та правилами
надання банківських послуг".

Згідно з п.3.18.1.16. Умов, при укладанні
договорів та угод, або вчинення інших
дій, що свідчать про приєднання Клієнта
до "Умов та правил надання банківських
послуг" (або у формі "Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах
клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно - цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів та угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
електронний цифровий підпис" -
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше осіб,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Якщо сторони домовилися укласти
договір у певній формі, він вважається
укладеним з моменту надання йому цієї
форми, навіть якщо законом ця форма для
даного виду договорів не вимагалася
(ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України).

Згідно п.3.18.1.1 Умов та правил надання
банківських послуг, кредитний ліміт на
поточний рахунок (далі - "Кредит")
надається на поповнення обігових
коштів і здійснення поточних платежів
Клієнта, в межах кредитного ліміту
(далі - "Ліміт"). Про розмір ліміту Банк
повідомляє Клієнта на свій вибір або в
письмовій формі, або через встановлені
засоби електронного зв'язку Банка та
Клієнта.

Відповідно до п.3.18.1.3 зазначених вище
Умов, кредит надається в обмін на
зобов'язання Клієнта з повернення
кредиту, сплаті відсотків та
винагороди.

Пунктом 3.18.1.8 Умов передбачено, що
проведення платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до "Умов і правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі - "Угода").

Ліміт може бути змінений Банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши Угоду, Клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (п. 3.18.1.6. Умов).

Пунктом 3.18.6.1. Умов визначено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку Клієнта
здійснюється з моменту подачі Клієнтом
до Банку заяви на приєднання до "Умов та
правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт - банк, або
у формі обміну паперовою або
електронною інформацією, або у
будь-якій іншій формі) та/або з моменту
надання Клієнтом розрахункових
документів на використання коштів у
рамках кредитного ліміту в межах
зазначених у них сум, і діє в обсязі
перерахованих засобів до повного
виконання зобов'язань сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач свої зобов'язання за договором
від 29.09.2011р. виконав в повному обсязі,
надавши відповідачу кредитний ліміт в
розмірі 30000,00 грн., що підтверджується
випискою з рахунку ФОП ОСОБА_2 (а.с.57-75).

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено параграфом
про кредит і не випливає із суті
кредитного договору.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України
встановлено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України
передбачено, що процентна ставка за
кредитом може бути фіксованою або
змінюваною. Тип процентної ставки
визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Водночас, ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу
України встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Відповідно до п.3.18.4.1 Умов, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт виплачує
відсотки, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від терміну
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

Згідно п. 3.18.4.1.1 Умов, за період
користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнулення дебетового сальдо в одну з
дат з наступного 20-го до 25-го числа
місяця (далі - "період, в який дебетове
сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок
відсотків здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом відсотки в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнуленню (п.3.18.4.1.2. Умов).

Відповідно до п.3.18.4.1.3 зазначених Умов,
у разі непогашення кредиту впродовж 90
днів з дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
починаючи з 91-го дня після дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнуленню, кредит
вважається простроченим, а грошові
зобов'язання Клієнта з погашення
заборгованості вважаються порушеними.

Пунктом 3.18.4.1.3 Умов передбачено, що при
порушенні Клієнтом будь-якого
грошового зобов'язання, Клієнт сплачує
Банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 48% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості. У
разі порушення Клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права Банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання банківських послуг, Клієнт
сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі невиникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4
Умов).

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається (п. 3.18.4.9 Умов).

У відповідності до п.3.18.4.4. Умов, Клієнт
сплачує Банку винагороду за
використання Ліміту відповідно до п.п.
3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в
розмірі 0,9% від суми максимального
сальдо кредиту, що існував на кінець
банківського дня за попередній місяць,
в порядку, передбаченому Умовами і
правилами надання банківських послуг.

За змістом п. 3.18.4.10 Умов, при несплаті
винагороди, відсотків у відповідні
строки, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п.3.18.2.3.4 Умов, Банк має
право при порушенні Клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування, вимагати від Клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

У даному випадку, як встановлено судом
з матеріалів справи, відповідач свої
зобов'язання за договором від 29.09.2011р.
перед ПАТ КБ "Приватбанк" у повному
обсязі не виконав.

З наявних в матеріалах справи
документів, зокрема, виписок з
банківського рахунку фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 (с.43, 57-75) та
розрахунку заборгованості (а.с.42),
вбачається, що в результаті
невиконання відповідачем зобов'язань
за укладеним між ним та ПАТ КБ
"Приватбанк" договором банківського
обслуговування від 29.09.2011р., у
відповідача станом на 23.10.2013р.
утворилась перед позивачем
заборгованість за кредитом в сумі 30000,00
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 26279,07 грн.
та заборгованість по сплаті комісії
(винагороди за користування кредитом) в
сумі 6244,90 грн.

21.10.2013р. позивачем на адресу
відповідача було направлено вимогу від
17.10.2013р. за вих.№10929ZRNWS050 про усунення
порушення та погашення заборгованості
за договором банківського
обслуговування від 29.09.2011р. (а.с.45-47).
Проте, вказану вимогу відповідачем
було залишено без відповіді та
задоволення.

Таким чином, на час звернення позивача
з позовом до суду, у відповідача
існувала непогашена заборгованість
перед позивачем по кредиту в сумі 30000,00
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 26279,07 грн.
та заборгованість по сплаті комісії
(винагороди за користування кредитом) в
сумі 6244,90 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Нормою ст. 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, а за відсутності
таких вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

На час прийняття рішення, відповідач
доказів погашення перед позивачем
заборгованості по кредиту в сумі 30000,00
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 26279,07 грн.
та заборгованості по сплаті комісії
(винагороди за користування кредитом) в
сумі 6244,90 грн. суду не надав.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" в частині стягнення з
відповідача заборгованості по кредиту
в сумі 30000,00 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом в
сумі 26279,07 грн. та заборгованості по
сплаті комісії (винагороди за
користування кредитом) в сумі 6244,90 грн.
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Крім вимог про стягнення з відповідача
заборгованості із простроченого
кредиту та процентам за користування
кредитом, позивач просить стягнути з
відповідача 12163,40грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, розрахунок якої наведено
у доданому до позовної заяви
розрахунку суми заборгованості (а.с.42).

Розглядаючи питання про
обґрунтованість вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені,
господарський суд враховує наступне.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст.217 Господарського кодексу
України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

Відповідно до 3.18.5.1 вказаних вище Умов,
при порушенні Клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, термінів
повернення кредиту, винагороди, Клієнт
сплачує Банку за кожний випадок
порушення пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу. А в разі
реалізації Банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у
розмірі, зазначеному в п.3.18.4.1.3. від суми
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Згідно п.3.18.5.4 Умов, нарахування
неустойки за кожний випадок порушення
зобов'язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1.,
3.18.5.2., 3.18.5.3, здійснюється протягом 3
(трьох) років з дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконано
Клієнтом.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок з урахуванням
вищевикладених положень законодавства
та встановлених судом обставин справи,
господарський суд встановив
правомірність здійснених позивачем
нарахувань та, відповідно,
обґрунтованість позову в частині
стягнення з відповідача 12163,40 грн. пені.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
боргу суду не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" обґрунтовані,
заявлені у відповідності до вимог
чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи та мають бути
задоволені у повному обсязі: стягненню
з відповідача на користь позивача
підлягає 30000,00 грн. заборгованості за
кредитом, 26279,07 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом,
12163,40 грн. пені, 6244,90 грн. заборгованості
по комісії за користування кредитом.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до ст.49 ГПК України,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" (49094, м.Дніпропетровськ,
вул.Набережна Перемоги, буд.50,
ідентифікаційний код 14360570):

- 30000,00 грн. заборгованості за кредитом,

- 26279,07 грн. заборгованості по процентам
за користування кредитом,

- 12163,40 грн. пені,

- 6244,90 грн. заборгованості по комісії за
користування кредитом,

-1720,50 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 27.02.14

Суддя
Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (прост.)

3 - відповідачу (реком.)