ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.02.2014
Справа № 905/8554/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мельниченко Ю.С., при
секретарі судового засідання Мігда
К.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Механік», м. Донецьк

до відповідача: Державного
підприємства «Донецька вугільна
енергетична компанія», м. Донецьк

про стягнення 65 447грн. 97коп.

за участю представників:

від позивача: Добригін І.П. -
представник за довіреністю від 29.11.2013р.

від відповідача: Герасимова Н.О. -
представник за довіреністю №9/152 від
27.12.2013р.

Розгляд справи здійснювався без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу відповідно
до ст. 811 Господарського-процесуального
кодексу України.

У судовому засіданні 23.01.2014р. на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України судом
було оголошено перерву до 04.02.2014р.

У судовому засіданні 17.02.2014р. суд
виходив до нарадчої кімнати (зал №3
академії суддів) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Механік», м. Донецьк,
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
Державного підприємства «Донецька
вугільна енергетична компанія», м.
Донецьк, про стягнення заборгованості
за договором №1088 про закупівлю послуг
за державні кошти (торги проведені
15.04.2011р.) від 06.06.2011р. у сумі 56 852грн.,
пені у сумі 9 975грн. 15коп. та 3% річних у
розмірі 2 088грн. 01коп., всього 68 915грн.
16коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за вказаним
договором щодо оплати виконаних робіт.

Нормативно позивні вимоги
обґрунтовуються ст.ст. 526, 530, 625
Цивільного кодексу України, ст. 231
Господарського кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
№3052 від 19.12.2013р. в частині стягнення
суми основного боргу у розмірі 56 852грн.
позовні вимоги визнав у повному обсязі,
щодо стягнення пені зазначив про
необхідність її нарахування на термін
не більше 6 місяців.

Позивач у судовому засіданні 23.01.2014р. в
порядку ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України надав
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, в якій просив суд стягнути з
відповідача заборгованість за
договором №1088 про закупівлю послуг за
державні кошти (торги проведені
15.04.2011р.) від 06.06.2011р. у сумі 56 852грн., 3%
річних у розмірі 2 088грн. 01коп. та пеню у
сумі 6 507грн. 96коп., всього 65 447грн.
97коп. Судом розглядається спір в обсязі
вимог, остаточно заявлених позивачем.

У судовому засіданні 17.02.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, представник
відповідача частково визнав позовні
вимоги, сторони наполягали на
вирішенні спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані суду докази в порядку
ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством «Донецька
вугільна енергетична компанія» (далі -
замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Механік» (далі -
підрядник) був укладений договір №1088
про закупівлю послуг за державні кошти
(торги проведені 15.04.2011р.) від 06.06.2011р.
(далі - договір), за умовами якого
підрядник зобов'язався за завданням
замовника надати послуги, що зазначені
в специфікації, яка є додатком №1 до
договору, а замовник - прийняти і
оплатити такі послуги.

Як встановлено в п. 1.2 договору,
найменування (номенклатура,
асортимент) послуг, що надаються згідно
цього договору:

- ремонт пускачів, ремонт автоматів,
ремонт магнітної станції, ремонт
підстанцій, ремонт розподілюючих
пристроїв, капітальний ремонт масло
станцій;

- ремонт електромагнітних муфт, ремонт
електродвигунів, ремонт редукторів;

- ремонт вентиляторів, ремонт
барабанів, капітальний ремонт
напівскатів;

- ремонт електродвигунів, ремонт
електросвердла;

- капітальний ремонт електровоза
шахтного.

Більш детальніша інформація щодо
послуг міститься у Специфікаціях, що є
додатком №1 та у Технічній
специфікації (додаток №2) до договору.

Ціна договору відповідно до п. 3.1,
становить 46 063 700грн., у т.ч. ПДВ 7 677
283грн. 33коп.

Розрахунки, як передбачено п. 4.1
договору в редакції Додаткової угоди
№1 від 18.07.2011р. до договору, проводяться
шляхом оплати замовником послуг після
підписання сторонами акту приймання
наданих послуг на протязі 60
календарних днів.

Факт виконання позивачем прийнятих на
себе зобов'язань за договором
підтверджується актом №3550 від 22.10.2012р.
приймання виконаних будівельних робіт
за жовтень 2012р. на суму 92 000грн., у т.ч.
ПДВ 15 333грн.33коп. Даний акт підписаний
сторонами без зауважень, підписи
скріплені печатками підприємств, з
огляду на що суд дійшов висновку, що
вказані роботи були виконані позивачем
належним чином та прийняті
відповідачем в повному обсязі.

В свою чергу, відповідачем в якості
сплати вартості виконаних робіт на
користь позивача були перераховані
грошові кошти у загальному розмірі 35
148грн. Перерахування проводилось
шляхом безготівкового переказу, що
підтверджується виписками з особового
рахунку позивача за 27.05.2013р. на суму 4
368грн., за 31.05.2013р. на суму 5 130грн. та на
суму 25 650грн.

При цьому, відповідно до листа
відповідача, що був спрямований в
адресу позивача та наданий останнім
разом з супровідним листом через
канцелярію суду 14.02.2014р., призначення
платежу під час перерахування вказаних
грошових коштів відповідачем було
зазначено помилкове, у зв'язку з чим
замовник просив підрядника вважати
перерахування грошових коштів у
загальному розмірі 35 148грн. саме в
рахунок погашення заборгованості за
договором №1088 про закупівлю послуг за
державні кошти (торги проведені
15.04.2011р.) від 06.06.2011р.

Решта вартості виконаних робіт у сумі 56
852грн. станом на час розгляду справи
сплачена не була, що відповідачем
визнається.

Проаналізувавши укладений сторонами
договір №1088 про закупівлю послуг за
державні кошти (торги проведені
15.04.2011р.) від 06.06.2011р., суд дійшов
висновку, що останній за своєю правовою
природою є договором підряду та
підпадає під регулювання Глави 61
Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу
України, яка міститься у вказаній Главі
Цивільного кодексу України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України, ст. 525 Цивільного
кодексу України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відсутність підстав у відповідача
для ухилення від виконання свого
обов'язку за договором стосовно оплати
вартості виконаних робіт.

Разом з тим, з матеріалів справи не
вбачається здійснення відповідачем
розрахунку з позивачем відповідно до п.
4.1 договору в редакції Додаткової угоди
№1 від 18.07.2011р. до договору, протягом 60
календарних днів з дня підписання акту
приймання наданих послуг, тобто, до
21.12.2012р. включно, що призвело до
порушення відповідачем зобов'язання як
боржником, що прострочив виконання, у
розумінні ст.ст. 610, 612 Цивільного
кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за договором підряду
№1088 про закупівлю послуг за державні
кошти (торги проведені 15.04.2011р.) від
06.06.2011р. у сумі 56 852грн. обґрунтованими
та доведеними матеріалами справи, отже,
такими, що підлягають задоволенню.

Крім стягнення основної
заборгованості позивачем також
заявлені вимоги про стягнення з
відповідача 3% річних у сумі 2 088грн.
01коп., оцінюючи правомірність
нарахування яких суд зазначає
наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем на підставі вказаної норми
закону нараховані та заявлені до
стягнення 3% річних за період з 21.12.2012р.
по 02.12.2013р. у сумі 2 088грн. 01коп.

Перевіривши розрахунок 3% річних за
період з 21.12.2012р. по 02.12.2013р., враховуючи,
що граничним строком сплати вартості
робіт є 21.12.2012р., з огляду на те, що день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення 3% річних, суд
дійшов висновку, що зазначений
розрахунок є методологічно невірним
через неправомірне включення
позивачем до періоду нарахування
21.12.2013р. та здійснення нарахування 3%
річних 27.05.2013р. та 31.05.2013р. без
відрахування оплат на суму 4 368грн. та
на суму 30 780грн. в зазначені дати.

Фактично розмір 3% річних за період з
22.12.2012р. по 02.12.2013р. складає 2
057грн. 94коп., у зв'язку з чим, позовні
вимоги в цій частині суд вважає
обґрунтованими та доведеними
матеріалами справи, отже, такими, що
підлягають задоволенню, а в частині
стягнення 3% річних у сумі 30грн. 07коп.
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення пеню за період з 21.12.2012р. по
18.06.2013р. у сумі 6 507грн. 96коп., виходячи з
подвійної облікової ставки
Національного банку України, оцінюючи
правомірність нарахування якої суд
зазначає наступне.

Пунктом 7.1 укладеного договору
передбачено, що при порушенні строків
оплати послуг (повністю або частково)
замовник сплачує на користь виконавця
пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з
якої допущено прострочення оплати за
кожний день прострочення.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Статтею 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549
Цивільного кодексу України, згідно з
якими штрафом/пенею визнається
визначена законом або договором
грошова сума, яку боржник повинен
сплатити кредиторові в разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання, зокрема, в разі
прострочення виконання.

При цьому, згідно з ч.6 ст.232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Аналіз чинного законодавства, а також
умов договору свідчить про відсутність
продовження строку нарахування пені,
вимоги щодо стягнення якої заявлені
позивачем.

Отже, виходячи з того, що згідно з п. 4.1
договору в редакції Додаткової угоди
№1 від 18.07.2011р. до договору днем
прострочення сплати відповідачем
вартості робіт за актом №3550 від 22.10.2012р.
є 22.12.2012р., встановлений нормою ст.232
Господарського кодексу України
шестимісячний строк від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано,
спливає 21.06.2013р.

Перевіривши розрахунок пені за період
з 21.12.2012р. по 18.06.2013р., здійснений
позивачем з урахуванням вимог ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та, враховуючи приписи п.6
ст.232 Господарського кодексу України,
судом встановлено, що позивачем
неправомірно було включено до періоду
нарахування пені 21.12.2013р. та здійснено
нарахування пені 27.05.2013р. та 31.05.2013р. без
відрахування оплат на суму 4 368грн. та
на суму 30 780грн. в зазначені дати.

Фактично розмір пені за період з
22.12.2012р. по 18.06.2013р.
складає 6 352грн. 10коп., у зв'язку з чим,
позовні вимоги в цій частині суд вважає
обґрунтованими та доведеними
матеріалами справи, отже, такими, що
підлягають задоволенню, а в частині
стягнення пені у сумі 155грн. 86коп.
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл
господарських витрат зі сплати
судового збору, суд зазначає, що за
вимогами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати позивача зі сплати судового
збору покладаються на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Зважаючи на викладені обставини,
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст.
546, 549, 610, 612, 625, 629, 837 Цивільного кодексу
України; ч. 1, 7 ст. 193, ч.1 ст. 230, ч.6
ст. 232 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 4, 42-47, 22, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія» (83001, м. Донецьк, вул. Артема,
буд. 63, ідентифікаційний код 33161769) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Механік» (83059, м.
Донецьк, пр. Ілліча, буд. 105,
ідентифікаційний код 25118889)
заборгованість за договором №1088 про
закупівлю послуг за державні кошти
(торги проведені 15.04.2011р.) від 06.06.2011р. у
сумі 56 852грн., пеню у сумі 6 352грн. 10коп.,
3% річних у розмірі 2 057грн. 94коп. та
витрати зі сплати судового збору у сумі
1 715грн. 61коп.

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Механік» в частині
стягнення з Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія» пені у сумі 155грн. 86коп. та 3%
річних у сумі 30грн. 07коп. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого
господарського суду подається через
місцевий господарський суд, який
розглянув справу, протягом десяти днів.
У разі, якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
тексту рішення.

У судовому засіданні 17.02.2014р.
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 18.02.2014р.

Суддя
Ю.С.
Мельниченко