КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р. Справа№ 22/154

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Зеленіна В.О.

Мальченко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Било Ю.О. - дов. № 45 від
07.10.2013р.

від відповідача: Янсон А.О. - дов. №
юр-600/д від 03.12.2013р.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» на рішення Господарського
суду міста Києва від 04.11.2013р. (повний
текст підписано 05.11.2013р.)

у справі № 22/154 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Український нафтогазовий

інститут»

до Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта»

про стягнення заборгованості
за договором

№ 5/116-Б/856/05/Р/2-Р від 16.12.2005р.

В судовому засіданні 13.02.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2009р. Відкрите акціонерне
товариство «Український нафтогазовий
інститут», яке в подальшому було
перейменовано на Публічне акціонерне
товариство «Український нафтогазовий
інститут», звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Відкритого акціонерного
товариства «Укрнафта», яке в
подальшому було перейменовано на
Публічне акціонерне товариство
«Укрнафта», про стягнення
заборгованості за договором №
5/116-Б/856/05/Р/2-Р від 12.12.2005р.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором на розробку проектної
продукції № 5/116/856/05/Р/2-Р від 16.12.2005р., а
саме щодо повної та своєчасної оплати
виконаних робіт, а тому просив суд
стягнути з відповідача 42 480, 00 грн.
основного боргу, 25 912, 80 грн. інфляційних
втрат, 3 721, 95 грн. 3% річних, а також 721, 15
грн. державного мита та 118, 00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.08.2009р. було зупинено
провадження у справі № 22/154 до розгляду
Господарським судом міста Києва справи
№ 7/534 та набрання законної сили судовим
рішенням.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.10.2013р. було поновлено
провадження у справі № 22/154 у зв'язку з
тим, що відпали обставини, що зумовили
його зупинення.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 04.11.2013р. у справі
№ 22/154 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» на користь
Публічного акціонерного товариства
«Український нафтогазовий інститут» 42
480, 00 грн. основного боргу, 25 912, 80 грн.
витрат з урахуванням індексу інфляції,
3 721, 95 грн. - 3% річних, 721, 15 грн. витрат по
сплаті державного мита та 118, 00 грн. -
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи.

В поясненнях до апеляційної скарги
відповідач посилався на неврахування
судом заяви про зарахування зустрічних
однорідних вимог від 06.07.2006р.,
відповідно до якої заборгованість за
договором відсутня.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» передано на розгляд судді
Скрипці І.М.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
28.11.2013р. для розгляду справи № 22/154
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 12.12.2013р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 13.02.2014р.,
строк розгляду справи продовжено на 15
днів.

У поясненнях на апеляційну скаргу
представник позивача заперечував
проти доводів відповідача, викладених
в апеляційній скарзі, просив її
відхилити, але оскаржуване рішення в
частині стягнення інфляційних втрат та
3% річних змінити, в решті залишити без
змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
13.02.2014р. вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким у задоволенні
позову відмовити повністю, посилаючись
на обставини, викладені в поясненнях до
апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
13.02.2014р. заперечував проти доводів
відповідача, викладених в апеляційній
скарзі, просив її відхилити, але
оскаржуване рішення в частині
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних змінити, посилаючись на свої
невірні розрахунки, в решті залишити
без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, але
рішення підлягає частковому
скасуванню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
12.12.2005р. між Відкритим акціонерним
товариством «Український нафтогазовий
інститут», яке в подальшому було
перейменовано на Публічне акціонерне
товариство «Український нафтогазовий
інститут», (позивач, виконавець за
договором) та Відкритим акціонерним
товариством «Укрнафта», яке в
подальшому було перейменовано на
Публічне акціонерне товариство
«Укрнафта», (відповідач, замовник за
договором) укладено договір на
розробку проектної продукції №
5/116-Б/856/05/Р/2-Р, відповідно до п. 1.1. якого
замовник доручає, а виконавець бере на
себе розробку проекту для будівництва
пошукової свердловини № 102 на
Східно-Середняківському родовищі.

Згідно п. 1.2. договору зміст і термін
виконання основних етапів
визначаються календарним планом, який
є невід'ємною частиною цього договору
(додаток № 2).

Пунктом 2.1. договору сторони погодили,
що за виконану проектну продукцію
згідно з цим договором замовник
перераховує виконавцю відповідно до
протоколу про договірну ціну (додаток
№ 1) 35 400, 00 грн., ПДВ (20%) - 7 080, 00 грн., разом
42 480, 00 грн. Оплата здійснюється
одноразово за закінчену роботу на
підставі акту здачі-приймання
проектної продукції.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. договору при
завершенні робіт виконавець подає
замовнику комплект проектної
документації, визначеної технічним
завданням і умовами договору, акт
здачі-прийняття робіт проектної
продукції. Замовник протягом
календарного місяця з дня одержання
акту здачі-прийняття робіт і звітних
документів, зазначених в п. 3.1. цього
договору, повинен направити виконавцю
підписаний акт здачі-прийняття робіт
проектної продукції або мотивовану
відмову від прийняття роботи.

Згідно п. 3.4. договору на протязі
календарного місяця після підписання
акта здачі-приймання проектної
продукції по цьому договору замовник
подає у фінансуючий банк платіжне
доручення для перерахування вартості
виконаних робіт виконавцю.

Відповідно до п. 5.1. договору до
обов'язків замовника віднесено,
зокрема, обов'язок сплатити виконавцю
встановлену ціну згідно з розділом 3
договору, а згідно п. 5.4. договору
виконавець, зокрема, має право отримати
оплату за виконані проектні роботи в
порядку та на умовах, визначених цим
договором.

Договір, згідно розділу 7, набуває
чинності з дати його затвердження
Головою Правління ВАТ «Укрнафта» і діє
до повного виконання сторонами взятих
на себе зобов'язань.

Згідно протоколу угоди про договірну
ціну на проектну документацію (додаток
№ 1 до договору) сторони досягли згоди
про те, що договірна ціна на створення
(передачу) проектної документації
складає 35 400, 00 грн., ПДВ (20%) - 7 080, 00 грн.,
разом 42 480, 00 грн. Цей протокол є основою
для проведення взаємних розрахунків і
виплат між виконавцем і замовником.

Календарним планом (додаток № 2 до
договору) сторони погодили строк
виконання робіт. Початок: 12.12.2005р.,
кінець: протягом 3 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору на розробку
проектної продукції № 5/116-Б/856/05/Р/2-Р від
12.12.2005р. та на підставі технічного
завдання позивачем виконано, а
відповідачем прийнято роботи по
розробці проекту для будівництва
пошукової свердловини № 102 на
Східно-Середняківському родовищі, що
підтверджується актом № 116-Б
здачі-приймання проектної продукції,
складеним 23.03.2006р. на загальну суму 42 480,
00 грн., який підписаний уповноваженими
представниками та скріплений
печатками сторін (належним чином
завірена копія наявна в матеріалах
справи (а. с. 28).

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши умови договору,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що позивачем було належним
чином виконано взяті на себе
зобов'язання за договором на розробку
проектної продукції № 5/116-Б/856/05/Р/2-Р від
12.12.2005р.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
позивачем умов договору.

Однак, відповідач свої зобов'язання
щодо повної та своєчасної оплати
виконаних робіт не здійснив, у зв'язку з
чим у нього утворилась заборгованість
перед позивачем у розмірі 42 480, 00 грн.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що на момент звернення
позивача з даним позовом до суду
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 42 480, 00 грн.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 887 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором підряду на
проведення проектних та пошукових
робіт підрядник зобов'язується
розробити за завданням замовника
проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх.

Згідно ст. 889 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний, якщо
інше не встановлено договором підряду
на проведення проектних та пошукових
робіт зокрема сплатити підрядникові
встановлену ціну після завершення усіх
робіт чи сплатити її частинами після
завершення окремих етапів робіт або в
іншому порядку, встановленому
договором або законом, відшкодувати
підрядникові додаткові витрати,
пов'язані із зміною вихідних даних для
проведення проектних та пошукових
робіт внаслідок обставин, що не
залежать від підрядника тощо.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно п. 3.4. договору на протязі
календарного місяця після підписання
акта здачі-приймання проектної
продукції по цьому договору замовник
подає у фінансуючий банк платіжне
доручення для перерахування вартості
виконаних робіт виконавцю.

З матеріалів справи вбачається, що
строк виконання грошового зобов'язання
по оплаті за даним договором та угодою
на момент звернення позивача з позовом
до суду настав.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що позовні вимоги про стягнення з
відповідача 42 480, 00 грн. є
обґрунтованими, доведеними позивачем
належними та допустимими доказами,
відповідачем не спростованими, а тому
такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача (апелянта) на
відсутність грошових зобов'язань перед
позивачем у зв'язку з заліком
однорідних вимог, місцевим
господарським судом вірно не прийняті
до уваги виходячи з наступного.

За твердженням відповідача, з метою
припинення взаємних зобов'язань в
розмірі 217 379, 52 грн. на підставі ст. 601 ЦК
України, ним направлено на адресу
позивача лист від 06.07.2006р.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
як направлення відповідачем листа від
06.07.2006р., так і отримання його позивачем.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.02.2010р. по
справі № 7/534, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 23.06.2010р., відмовлено у
задоволенні позову ВАТ «Укрнафта» до
ВАТ «Український нафтогазовий
інститут» про зобов'язання провести
зарахування однорідних вимог на суму 217
379, 52 грн.

Так, колегією суддів зазначено, що зі
змісту листа від 06.07.2006 про зарахування
зустрічних вимог неможливо зробити
беззаперечний висновок про
зарахування саме тих вимог, які виникли
на підставі договору оренди №
5/21-ор/274/06/ор від 31.03.2006р. та договорів №
5/44-р/29/06-р від 16.01.2006р., № 46-р/14/06-р від
20.02.2006р., № 47-р/221/06-р від 13.06.2006р., №
113-б/745/05-р від 25.11.2005р., № 117/1-Б/859/05/р від
26.12.2005р., № 5/116-б/856/05/р/2-р від 26.12.2005р., №
5/118-б/13/06/р/10-р від 11.01.2006р. про надання
послуг по розробці проектної
документації.

Згідно ст. 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, визначених договором або
законом.

Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

При цьому вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним
зобов'язанням є боржником за іншим, а
боржник за першим зобов'язанням є
кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі родових речей, зокрема
грошей). Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги. Отже,
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог
настав, не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Отже, з матеріалів справи не
вбачається, що заборгованість позивача
перед відповідачем станом на 06.07.2006р.
складала 217 379, 50 грн. та відповідача
перед позивачем - 281 484, 00 грн.,
відповідно відсутні докази того, що
строк виконання щодо таких вимог не
настав.

Одночасно колегія суддів відзначає, що
в листі від 06.07.2006р. відповідачем не
визначено яке саме його зобов'язання
підлягає зарахуванню, та не визначено
підстав такого виникнення.

Посилання апелянта на наявність
аналогічної справи № 47/68 за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Український нафтогазовий інститут»
до Відкритого акціонерного товариства
«Укрнафта» про стягнення
заборгованості за договором №
5/117-Б/858/05/Р/3-р від 26.12.2005р. в сумі 31 364, 11
грн., не заслуговують на увагу,
оскільки предметом спору у даній
справі є заборгованість за договором
№5/116-Б/856/05/Р/2-Р від 12.12.2005р.

Інші доводи відповідача (апелянта),
викладені в апеляційній скарзі, не
заслуговують на увагу, оскільки вони
стосуються зобов'язань сторін згідно
договору оренди приміщень №
5/21-ор/274/06/ор від 31.03.2006р., що немає
відношення до даної справи.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивачем, крім заборгованості,
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача 25 912, 80 грн. інфляційних
втрат та 3 721, 95 грн. 3% річних.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданого позивачем розрахунку
інфляційних втрат, за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 25 912, 80 грн. є
обґрунтованими, а тому такими, що
підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку 3% річних,
нарахованих за період з 23.04.2006р. по
26.11.2008р., колегія суддів встановила, що
період прострочення фактично складає
949 днів, а не 1066 днів, як помилково
зазначав позивач, а тому здійснивши
власний розрахунок 3% річних на суму
заборгованості у розмірі 42 480, 00 грн. за
період з 23.04.2006р. по 26.11.2008р., що складає
949 днів, колегія суддів дійшла висновку
про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних
підлягають задоволенню в розмірі 3 313, 44
грн., в іншій частині вимог щодо
стягнення 3% річних у розмірі 408, 51 грн. (3
721, 95 грн. - 3 313, 44 грн.) слід відмовити,
враховуючи невірно визначену
позивачем кількість днів прострочення.

При цьому колегія суддів не може
прийняти до уваги новий розрахунок 3%
річних та інфляційних втрат, наданий
позивачем суду апеляційної інстанції,
оскільки він є арифметично невірним.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта», з підстав, викладених у ній,
задоволенню не підлягає, але рішення
Господарського суду міста Києва від
04.11.2013р. підлягає частковому
скасуванню, з підстав викладених вище,
у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України, з викладенням резолютивної
частини рішення в редакції постанови
Київського апеляційного
господарського суду.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку із частковим задоволенням
позову судові витрати за подання
позовної заяви покладаються на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 04.11.2013р. у справі № 22/154
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 04.11.2013р. у справі № 22/154
скасувати частково, виклавши його
резолютивну частину в наступній
редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ,
Несторівський провулок, 3-5; ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Український
нафтогазовий інститут» (04053, м. Київ,
вул. Кудрявський узвіз, 7; ) 42 480, 00 грн. основного боргу, 25 912, 80
грн. інфляційних витрат, 3 313, 44 грн. 3%
річних, 717, 04 грн. державного мита та 117, 33
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового розгляду справи.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.»

3. Доручити Господарському суду міста
Києва видати наказ.

4. Матеріали справи № 22/154 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
18.02.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
В.О. Зеленін

А.О. Мальченко