ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"07" лютого 2014 р.
Справа № 911/4367/13

за позовом Заступника прокурора
Києво-Святошинського району в
інтересах держави в особі:

1. Київської обласної державної
адміністрації, м. Київ

2. Київської обласної ради, м. Київ

3. Комунального підприємства
Київської обласної ради «Друкар», м.
Київ

до Фізичної особи-підприємця Костира
Сергія Миколайовича, м. Бровари

про стягнення 54 871,77 грн.

Суддя Щоткін О. В.

за участю представників:

прокурор - Карман В.В. посвідчення №018382
від 16.17.2013р.;

позивач 1 - Гордійчук Д.М. предст. дов. №
9-к від 29.11.2013р.

позивач 2 - не з'явився;

позивач 3 - Іванов В.В. предст. дов. № 812
від 13.09.2013р.;

відповідач - СачукО.В. предст. дов. б/н
від 16.12.2013р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Заступника прокурора
Києво-Святошинського району в
інтересах держави в особі: Київської
обласної державної адміністрації,
Київської обласної ради, Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Друкар» до Фізичної особи-підприємця
Костира Сергія Миколайовича про
стягнення 54 871,77 грн.

Свої позовні вимоги прокурор
обґрунтовує тим, що відповідач
неналежним чином виконував свої
зобов'язання за договором оренди
нерухомого майна, що перебуває в
спільній власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Київської
області № 60/12 від 01.11.2012р. в частині
своєчасної оплати, у зв'язку з чим
станом на 31.08.2013р. за ним утворилась
заборгованість у розмірі 54 871,77 грн., з
яких; 51 762,38 грн. заборгованості з
орендної плати, 2 373,01 грн.
заборгованості з оплати комунальних
послуг та 736,38 грн. податку на землю.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.11.2013р. у справі №911/4367/13
було порушено провадження та
призначено до розгляду на 16.12.2013р.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 16.12.2013р., 23.12.2013р.,
20.01.2014р. розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 06.02.2014р., в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України, оголошувалась перерва
до 07.02.2014р.

Разом із позовом до господарського
суду Київської області прокурором було
заявлено вимогу про забезпечення
позову, в якій останній просив
забезпечити позов шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти
фізичної особи-підгіриємця Костири
Сергія Миколайовича.

Проте, у судовому засіданні прокурор не
наполягав на розгляді даної заяви.

20.01.2014р. відповідачем було заявлено
клопотання про припинення провадження
у справі. Подане клопотання
обґрунтоване тим, що відповідач -
Костира Сергій Миколайович є адвокатом
і, враховуючи приписи ЗУ «Про
адвокатуру» та положення Податкового
кодексу України, не є фізичною
особою-підприємцем.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.01.2014р. у задоволенні
клопотання про припинення провадження
було відмовлено, в зв'язку з тим, що
витяги з ЄДРПОУ від 30.12.2013р., від 17.01.2014р.
містять запис про те, що 25.03.2004р.
відповідач внесений до реєстру як
фізична особа-підприємець, а отже спір
має розглядатись в порядку
господарського судочинства.

07.02.2014р. відповідач повторно заявив
клопотання про припинення провадження
у справі, обґрунтувавши його тим, що
запис у ЄДРПОУ був внесений помилково,
на підтвердження чого надав витяг з
ЄДРПОУ станом на 07.02.2014р.

Розглянувши подане клопотання та
матеріали справи, заслухавши думку
сторін з приводу заявленого
клопотання, суд прийшов до висновку, що
воно не підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Відповідно до ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України,
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені в ст. 1 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, право
на звернення до господарського суду
належить підприємствам, установам,
організаціям, іншим юридичним особам,
громадянам, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України.

Відповідно до підпункту 4.2.5 пункту 4.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», провадження у
справі підлягає припиненню з
посиланням на пункт 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, якщо при розгляді справи буде
встановлено що позов подано позивачем
або до відповідача, який не має статусу
юридичної особи або громадянина, який
не має статусу суб'єкта
підприємницької діяльності і не є
учасником корпоративних відносин.

Проте, як вбачається з витягів з ЄДРПОУ
від 30.12.2013р., від 17.01.2014р., від 05.02.2014р. та
Спеціального витягу з ЄДРПОУ від
28.01.2014р., зробленого судом, 25.03.2004р.
Костира С.М. був включений до реєстру як
фізична особа-підприємець і на момент
подачі позову та порушення провадження
у справі значився як фізична
особа-підприємець.

Посилання ж відповідача на те, що даний
запис був внесений помилково, суд не
приймає до уваги, оскільки, відповідно
до частини 1 ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін, а доданий представником
відповідача витяг станом на 07.02.2014р. не
може бути доказом помилкового
включення Костири С.М. до реєстру, адже
у ньому зазначено тільки те, що
відомості за запитом Костира Сергій
Миколайович у реєстрі відсутні.

Відповідно до частини 2 ст. 128
Господарського кодексу України,
громадянин- підприємець відповідає за
своїми зобов'язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернуто стягнення. Згідно до
пункту 14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013р. №3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» у разі припинення діяльності
фізичної особи як суб'єкта
господарювання відповідно до пункту 6
частини першої ст. 80 ГПК України
провадження у господарській справі
припиняється, то з часу державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця в
порядку, встановленому Законом України
від 15 травня 2003 року N 755-1V «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців», спори за участю
такої фізичної особи-підприємця, у тому
числі пов'язані з підприємницькою
діяльністю, що здійснювалася ним
раніше, належить розглядати в порядку
цивільного судочинства, за винятком
випадків, коли провадження у
відповідних справах було порушено у
господарському суді до настання таких
обставин, оскільки за загальним
правилом громадяиин-нідприємець
відповідає за своїми зобов'язаннями
належним йому майном і після
припинення своєї підприємницької
діяльності.

За таких обставин, оскільки спір у
справі стосується господарських
зобов'язальних відносин позивача 3 та
відповідача як фізичної особи -
підприємця, також оскільки на момент
порушення провадження у справі
відповідач мав статус суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи - підприємця, справа підлягає
розгляду господарським судом в порядку
господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України, прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

В судовому засіданні 07.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд Київської
області, -

встановив:

01.11.2012р. між Комунальним підприємством
Київської обласної ради «Друкар»
(позивач 3) та Фізичною
особою-підприємцем Костира Сергієм
Миколайовичем (відповідач) було
укладено договір оренди нерухомого
майна, що перебуває в спільній
власності територіальних громад сіл,
селищ, міст Київської області № 60/12
(договір).

Згідно п. 1.1. зазначеного договору,
позивач зобов'язався передати, а
відповідач зобов'язувався прийняти у
строкове платне користування
нежитлові приміщення, загальною площею
39,80 кв. м., розміщені за адресою: м. Київ,
вул. Васильківська, 3.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору,
орендна плата визначається за
результатами конкурсу (орендна плата
може бути встановлена за домовленістю
сторін, але не менше розміру,
визначеному на підставі методики,
затвердженої Київською обласною радою)
і становить за перший місяць оренди 4
371,31 грн. без ПДВ, враховуючи індекс
інфляції за серпень. Нарахування ПДВ на
суму орендної плати здійснюється у
порядку, визначеному чинним
законодавством.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

Приписами п. 3.3. договору передбачено,
що орендна плата перераховується
орендарем у розмірі 100% на
розрахунковий рахунок орендодавця
щомісячно не пізніше 5 числа на умовах
попередньої оплати.

Кінцевий розрахунок за кожний місяць
оренди проводиться орендарем після
коригування орендної плати на індекс
інфляції, згідно виставленого рахунку
протягом трьох днів з дня отримання
рахунку.

Відповідно до п. 3.9. договору, у разі
закінчення (припинення) строку дії
договору, орендар сплачує орендні
плату на день фактичної передачі майна
згідно з актом приймання-передачі.
Закінчення строку дії договору не
звільняє орендаря від обов'язків
сплатити заборгованість, що виникла
протягом дії договору в повному обсязі,
враховуючи санкції.

Згідно Акту приймання-передачі
нежитлового приміщення від 01 листопада
2012 року позивач 3 передав, а відповідач
прийняв в оренду майно.

За твердженнями прокурора,
відповідачем умови укладеного
договору та вимоги чинного
законодавства порушені, орендна плата
та витрати, пов'язані з утриманням
орендованого майна сплачені не в
повному обсязі, у зв'язку з чим станом
на 31 серпня 2013 року відповідач має
заборгованість по оплаті орендної
плати в розмірі 51 762,38 грн., по
відшкодуванні витрат, пов'язаних з
утриманням орендованого Майна: за
комунальні послуги - 2 373,01 грн., податку
на землю - 736,38 грн.

Намагаючись в позасудовому порядку
врегулювати спір, позивачем 3 було
направлено відповідачу претензію № 475
від 17 червня 2013 року з вимогами
погасити існуючу заборгованість. Однак
дана претензія була залишена
відповідачем без відповіді.

На момент пред'явлення позову,
відповідач свої зобов'язання щодо
повної сплати орендної плати та витрат
пов'язаних з утриманням орендованого
майна за надане в орендне користування
приміщення не виконав, у зв'язку з чим
прокурором було заявлено позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України, за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України, до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу
України, за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Пунктом 3 статті 18 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» встановлено обов'язок орендаря
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Згідно з п.п. 1,3 ст. 19 вказаного Закону,
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями ст.сг. 525,526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідач у своєму відзиві не
погоджується з сумою заявленої
прокурором заборгованості за орендну
плату, та зазначає, що ним
здійснювалися часткові проплати, які
не були враховані при подачі позовної
заяви. На підтвердження цього, ним були
надані копії відповідних квитанцій.

З метою з'ясування цих обставин,
позивачем 3 був здійснений повторний
запит по контрагенту ФОП Костирі С.М. та
надано до суду картки рахунку, з яких
вбачається, що станом на 31.08.2013р. за
відповідачем рахується заборгованість
по орендній платі у розмірі 35 775,54 грн.

Враховуючи вишевикладене, суд прийшов
до висновку, що вимога прокурора про
стягнення з відповідача 51 762,38 грн.
заборгованості по орендній платі
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 35 775,54 грн. В іншій частині суд
відмовляє.

Також, прокурором заявлено 2 373,01 грн.
заборгованості по оплаті за комунальні
послуги.

Як зазначає у своєму відзиві
відповідач, він повністю не визнає
позовну вимогу прокурора щодо
стягнення з нього 2 373,01 грн.
заборгованості по оплаті комунальних
послуг, оскільки позивачем 3 з
відповідачем не укладався договір про
відшкодування витрат на надання
комунальних послуг.

Суд розглянувши матеріали справи,
прийшов до висновку, що доводи
відповідача є безпідставними, а
позовна вимога про стягнення
заборгованості по оплаті комунальних
послуг підлягає задоволенню, з огляду
на наступне:

Пунктом 5.7. договору передбачено, що
орендар зобов'язаний нести витрати,
пов'язані з утриманням орендованого
майна, які не входять до орендної плати
та сплачуються орендарем окремо на
підставі додатків до договору та
виставлених рахунків.

Своєчасно і у повному обсязі
сплачувати орендну плату та
відшкодовувати витрати, пов'язані з
утриманням орендованого майна, (п.5.8
договору).

В матеріалах справи наявний додаток №
1.2. до договору оренди, який був
підписаний відповідачем та відповідно
до якого, орендарем та орендодавцем був
погоджений розмір витрат, пов'язаних з
утриманням будинку.

З наданого позивачем 3 розрахунку
вбачається, що з листопада 2012р. по
грудень 2012р. відповідач мав сплачувати
по 100,30 грн. (з ПДВ) щомісячно, а з січня
2013р. по серпень 2013р. - по 326,68 грн.
щомісячно.

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача 3, розрахунок
заборгованості по оплаті витрат,
пов'язаних з утриманням будинку було
здійснено згідно додатку 1.2 договору
оренди, відповідно до якого, на момент
укладання договору, сторонами було
погоджено розмір витрат, пов'язаних з
утриманням будинку у сумі 83,58 грн. без
ПДВ (100,30 грн. з ПДВ).

Згідно додаткової угоди № 1 від 01.01 2013р.
до договору оренди, у зв'язку зі зміною
розрахунків витрат, пов'язаних з
утриманням будинку, додаток 1.2.
договору було змінено на додаток 1.2.
нової редакції, згідно якого сторонами
було погоджено розмір витрат у сумі 272,23
грн.

Проте, суд не погоджується з таким
розрахунком позивача, оскільки наявна
у матеріалах справи додаткова угода № 1
від 01.01.2013р. не була підписана
відповідачем, як це передбачено п. 10.2
договору, відповідно до якого, зміни і
доповнення або розірвання цього
договору допускаються за взаємною
згодою сторін, шляхом укладання
відповідного договору. Зміни та
доповнення, що пропонується внести,
розглядаються протягом 15 днів з дати їх
подання до розгляду іншою стороною.

Здійснивши власний розрахунок витрат
пов'язаних з утриманням будинку,
застосовуючи ставку 100,30 грн. (з ПДВ) за
період з листопада 2012р. по серпень 2013р.,
суд прийшов до висновку, що вимога
прокурора про стягнення з відповідача
2373,01 грн. заборгованості підлягає
частковому задоволенню у розмірі 1003, 00
грн. В іншій частині суд відмовляє.

Прокурором також заявлено до стягнення
736,68 грн. заборгованості по оплаті
витрат, пов'язаних з утриманням
земельної ділянки (податок на землю).

Відповідач у своєму відзиві не
погоджується з нарахуванням йому даної
заборгованості, оскільки, на його
думку, податок на землю не відноситься
до витрат пов'язаних з утриманням
орендованого майна, в розумінні
пунктів 5.7. та 5.8. договору.

Крім того, за твердженням відповідача,
додаток 1.3. з ним не узгоджувався та ним
не підписувався.

Проте, як зазначає далі відповідач у
своєму відзиві, ним було частково
сплачено грошові кошти на
відшкодування витрат, пов'язаних з
утриманням земельної ділянки на
загальну суму 736,38 грн., що
підтверджується доданими до даного
відзиву копіями платіжних документів.

Дослідивши надані позивачем 3 картки
рахунків, суд встановив, що станом на
31.08.2013р. за відповідачем рахувалося 1718,
22 грн. заборгованості з оплати витрат,
пов'язаних з утриманням земельної
ділянки.

Проте, з урахуванням того, що
прокурором було заявлено до стягнення
736,68 грн., а господарський суд може
виходити за межі позовних вимог, лише у
випадках, передбачених п. 2 ч. 1 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України, дана вимога підлягає і
задоволенню у розмірі, заявленому
прокурором.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов до висновку, що позов
підлягав задоволенню частково та з
відповідача підлягає до стягнення 35
775,54 грн. заборгованості по орендній
платі, 1003, 00 грн. заборгованості по
оплаті за комунальні послуги та 736,68
грн. податку на землю. В іншій частині
позову суд відмовляє.

Приписами ч. 3 ст. 49 ГПК України
передбачено, що судовий збір, від
сплати якого позивач у встановленому
порядку звільнений, стягується з
відповідача в доход бюджету
пропорційно розміру задоволених вимог,
якщо відповідач не звільнений від
сплати судового збору.

Згідно п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» № 7 від 21.02.2013р.
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Враховуючи, що позивачі та відповідач
не звільнені від сплати судового збору
згідно ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44. 49 ГПК України,
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця Костири Сергія
Миколайовича (07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Леніна, ідентифікаційний
номер ) на користь Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Друкар» (02100, м. Київ, вул. Краківська,
6-а, ) 35 775 (тридцять п'ять
тисяч сімсот сімдесят п'ять ) грн. 54 коп.
заборгованості по орендній платі, 1003
(одну тисячу три) грн. 00 коп.
заборгованості по оплаті за комунальні
послуги та 736 (сімсот тридцять шість)
грн. 68 коп. податку на землю.

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця Костири Сергія
Миколайовича (07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Леніна, ідентифікаційний
номер ) в дохід державного бюджету
1176 (одну тисячу сто сімдесят шість) грн.
29 коп. судового збору.

5. Стягнути з Київської обласної
державної адміністрації (01196, м. Київ,
пл. Лесі Українки, 1, ) в
дохід державного бюджету 181 (сто
вісімдесят одну) грн. 40 коп. судового
збору.

6. Стягнути з Київської обласної
ради (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1,
) в дохід державного
бюджету 181 (сто вісімдесят одну) грн. 40
коп. судового збору.

7. Стягнути з Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Друкар» (02100, м. Київ, вул. Краківська,
6-а, ) в дохід державного
бюджету 181 (сто вісімдесят одну) грн. 40
коп. судового збору.

8. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Дата складання повного тексту рішення:
19.02.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.