ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
Справа № 37/5005/8505/2012

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.-
доповідача

суддів: Виноградник О.М., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання:
Погорєловій Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Журавель О.В., довіреність
№ 2-46 від 13.01.14;

від відповідача: Мішукова Т.А.,
довіреність № 2009 від 18.10.12.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії управління магістральних
газопроводів "Харківтрансгаз" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.10.2013
року у справі №37/5005/8505/2012

за позовом публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз" в особі філії
управління магістральних газопроводів
"Харківтрансгаз", м. Харків

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпроленд", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 112 608,59 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою звернувся позивач ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в
собі філії управління магістральних
газопроводів «Харківтрансгаз» до
відповідача ТОВ «Дніпроленд» про
стягнення пені - 118 693,43 грн. та штрафу 7%
у розмірі 54 393,08 грн. в порядку ст. 231
Господарського кодексу України,
посилаючись на те, що відповідач
порушив встановлені договором строки
виконання робіт в галузі архітектури
(проектно-вишукувальні роботи по
виконанню проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування, складання
документів, що посвідчують право
постійного користування земельними
ділянками, представлення інтересів
Замовника по оформленню та реєстрації
права постійного користування
земельними ділянками Криворізького
ЛВУ МГ), а Замовник зобов'язався
прийняти такі послуги та здійснити їх
оплату за ціною та у порядку,
визначених договором).

30 вересня 2013 року позивач уточнив свої
позовні вимоги і зазначив, що оскільки
частина земельних ділянок, саме 8 з 80,
зазначених у переліку знаходяться у
користуванні юридичних осіб, і в цій
частині перебіг строків виконання
робіт зупиняється, то відповідач мав
вчасно виконати роботи 2, 3 та 4 етапів.

Стосовно виконання робіт з другого
етапу позивач зауважує, що вони мали
бути виконані та дані 03.07.2011 року, а
фактично листи, якими направлені
клопотання про надання дозволу на
розроблення проектів землеустрою по 43
земельним ділянкам з 72 датовані 19 січня
2012 року.

Позивач просив стягнути пеню - 83 202,24
грн. за прострочення послуг по другому
етапу по 43 земельним ділянкам за 184
календарні дні (з 4.07.2011 року по 3.01.2012
року) 19 212,47 грн., ненадання послуг по
другому етапу по 29 земельним ділянкам
за 184 дні (з 04.07.2011 року по 03.01.2012 року) 12
957,25 грн., ненадання послуг по третьому
та четвертому етапу за 183 дні по 31 994, 89
грн. відповідно, а також 7 % штрафу 29 406,35
грн., а всього 112 608, 59 грн.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 25 жовтня
2013 року у справі №37/5005/8505/2012 (суддя Кеся
Н.Б.) відмовлено в задоволені позовних
вимог у повному обсязі.

Суд вважав преюдиційно встановленими
факти повного, своєчасного та
належного виконання робіт за першим та
другим етапом календарного плану. Щодо
послуг з розроблення та погодження
землевпорядної документації по
земельних ділянках:

а) пов'язаних з викупом - ці роботи
згідно з п. 11.1 Договору не включаються
до складу послуг Виконавця;

б) які знаходяться у власності інших
осіб - у відповідності до п. 3.8 Договору
ці робот є зупиненими. Стосовно
невиконання 3 та 4 етапів, то позивачеві
дозволи відповідних органів
виконавчої влади не надані, отже вина
відповідача у невиконанні цих етапів
відсутня. Оскільки строк виконання
робіт встановлений до 30.06.2012 року, то
позивачем безпідставно включено до
періоду прострочення виконання робіт
часу після 30.06.2012 року і до 18.12.2012 року.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернувся позивач
із апеляційною скаргою, в якій
висловлює незгоду з такими висновками
суду першої інстанції і наголошує на
тому, що :

- предметом вимоги позивача не були
роботи другого етапу щодо земельних
ділянок, які знаходяться у власності
інших осіб;

- судом зроблено неправильний висновок
щодо зупинення строку надання послуг
(абз. перший та другий п. 3.8 Договору),
такий момент має місце тільки з моменту
отримання Замовником відповідного
розпорядження (рішення) органу
виконавчої влади про викуп земельних
ділянок для суспільних потреб щодо
земельних ділянок, які знаходяться у
приватній власності), а також з моменту
отримання Замовником вихідних даних
Державного земельного кадастру для
проектування об'єкту (щодо земельних
ділянок, які знаходяться на праві
користування), чого зроблено не було, а
отже відсутні правові підстави для
зупинення строків виконання робіт.

- відповідач не надав жодних доказів
того, що відсутня вина відповідача у
невиконанні 3 та 4 етапів робіт.

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції і прийняти нове рішення, яким
задовольнити його уточнені позовні
вимоги.

В матеріалах справи відсутній відзив
відповідача на апеляційну скаргу,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України відсутність
відзиву на апеляційну скаргу не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

18.02.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги та просив рішення
господарського суду у справі
скасувати, позовні вимоги
задовольнити. Представник відповідача
заперечував проти задоволення вимог
апеляційної скарги та просив
оскаржуване рішення залишити без змін.

Вислухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи сторін і надавши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії управління магістральних
газопроводів "Харківтрансгаз" не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 231 ГК України:

- законом щодо окремих видів
зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна якого за
погодженням сторін не допускається;

- у разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення умов
зобов'язання щодо якості
(комплектності) товарів (робіт, послуг)
стягується штраф у розмірі двадцяти
відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості;

- законом може бути визначений розмір
штрафних санкцій також за інші
порушення окремих видів господарських
зобов'язань, зазначених у частині
другій цієї статті;

- у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг);

- у разі недосягнення згоди між
сторонами щодо встановлення та розміру
штрафних санкцій за порушення
зобов'язання спір може бути вирішений в
судовому порядку за заявою
заінтересованої сторони відповідно до
вимог цього Кодексу;

- штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором;

- розмір штрафних санкцій, що
застосовуються у
внутрішньогосподарських відносинах за
порушення зобов'язань, визначається
відповідним суб'єктом господарювання -
господарською організацією.

Порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування передбачений статтею 123
Земельного кодексу України, в редакції
від 17.08.2010 року, тобто станом на момент
укладання між сторонами Договору
№100806187 від 20.08.2010 року.

Надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок
відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідної
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Забороняється відмова у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, місце розташування об'єктів на
яких погоджено відповідним органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування згідно із статтею 151
цього Кодексу.

Умови і строки розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок визначаються договором,
укладеним замовником з виконавцем цих
робіт відповідно до типового договору.
Типовий договір на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою. Комісія протягом трьох
тижнів з дня одержання проекту надає
відповідному органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування
свій висновок щодо погодження проекту
або відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проекту він
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лише невідповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів. У разі якщо проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
підлягає обов'язковій державній
експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи
відповідно до закону.

У разі якщо місце розташування об'єкта,
розміри і межі земельної ділянки, що
пропонується до вилучення (викупу), та
умови вилучення (викупу) цієї ділянки
погоджені згідно з вимогами статті 151
цього Кодексу, які під час розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки не змінилися, проект
погодженню не підлягає.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування у
двотижневий строк з дня отримання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи приймає рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Якщо земельна ділянка надається у
користування Кабінетом Міністрів
України, погоджений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
подається відповідно до Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, які
розглядають його і в місячний строк
подають зазначений проект із своїми
пропозиціями до Кабінету Міністрів
України.

Якщо земельна ділянка надається у
користування Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, погоджений
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
яка розглядає його і в місячний строк
подає зазначений проект із своїми
пропозиціями до Верховної Ради
Автономної Республіки Крим.

Рішенням про надання земельної ділянки
у користування за проектом землеустрою
щодо її відведення здійснюються:
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки;
вилучення земельних ділянок у
землекористувачів із затвердженням
умов вилучення земельних ділянок (у
разі необхідності); надання земельної
ділянки особі у користування з
визначенням умов її використання і
затвердженням умов надання, у тому
числі (у разі необхідності) вимог щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише його
невідповідність вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
наданні земельної ділянки у
користування або залишення клопотання
без розгляду можуть бути оскаржені до
суду.

Предметом укладеного між сторонами
договору від 20 серпня 2010 року було
виконання відповідачем як Виконавцем
комплексу проектно-вишукувальних
робіт по виконанню проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок в постійне користування,
складання документів, що посвідчують
право постійного користування
земельними ділянками, представлення
інтересів Замовника по оформленню та
реєстрації права постійного
користування земельними ділянками
Криворізького ЛВУ МГ, а Замовник
зобов'язався прийняти такі послуги та
здійснити їх оплату за ціною та у
порядку, визначених Договором.

Згідно з п. 1.5 Договору кінцевим
результатом надання послуг за даним
договором є отримання Замовником актів
на право постійного користування
земельними ділянками. Виконавець
зобов'язується забезпечити отримання
Замовником документів на право
постійного користування земельними
ділянками.

Договором визначено чотири етапи
надання послуг:

- польові роботи та камеральна обробка
даних;

- отримання дозволів на виконання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у постійне
користування;

- отримання вихідних даних для
проектування та погодження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у постійне користування;

- затвердження проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок в
постійне користування та отримання
державних актів.

У часі існування правовідносин між
сторонами діяла постанова Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2004 року
№677, якою затверджений Порядок
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок, у п. 6
якого йдеться про те, що проект
відведення земельної ділянки
розробляється на основі завдання,
затвердженого замовником, що є
невід'ємною частиною договору на
проведення відповідних робіт.
Передбачено, що до договору Замовник
надає необхідну документацію для
розроблення проекту землеустрою.

Виконавець у встановлений договором
строк розробляє проект землеустрою,
який включає текстові та графічні
матеріали, обов'язкові положення,
встановлені завданням на розробленням
проекту, інші дані, необхідні для
вирішення питання щодо відведення
земельної ділянки.

Проте обов'язковою умовою виготовлення
проекту землеустрою є надання дозволу
відповідним органом виконавчої влади
або місцевого самоврядування, що не
охоплюється умовами укладеного між
сторонами договору і не покладається
на відповідача, а тому відповідач і не
може нести відповідальності за не
розроблення проекту землеустрою.

З матеріалів справи видно, що
клопотання про надання відповідних
дозволів було направлено, але дозвіл
так і не був отриманий, завдання не було
видане замовником, що унеможливлює
виконання відповідачем ІІІ та IV етапів
робіт. Стосовно вчасного виконання I та
II етапів робіт, апеляційний
господарський суд зауважує, що судом
першої інстанції зроблений правильний
висновок щодо преюдиційного значення
обставин, встановлених рішеннями
господарського суду Харківської
області та Харківського апеляційного
господарського суду у справі
№32/5005/9446/2012-5023/5106/12 (т.3 а.с.3-9).

Апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для скасування рішення
господарського суду Дніпропетровської
області, оскільки суд першої інстанції
повно та всебічно встановив фактичні
обставини справи, дав їм належну
юридичну оцінку. Доводи апеляційної
скарги не можуть бути підставою для
скасування судового рішення, оскільки
вони суперечать вимогам закону.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії управління магістральних
газопроводів "Харківтрансгаз" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.10.2013
року у справі №37/5005/8505/2012 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.10.2013
року у справі №37/5005/8505/2012 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст складений 18.02.2014 року.

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
О.М. Виноргадник

Суддя
І.В. Тищик