ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2014 року
Справа № 904/5016/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Тищик І.В.
(доповідач)

суддів - Верхогляд Т.А., Білецької Л.М.

при секретарі - Гаврилов О.М.

за участю представників

позивача не з'явився

відповідача Борисенко І.С.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Криворіжгаз"
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25
листопада 2013 року у справі № 904/5016/13

за позовом Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", м. Київ

до публічного акціонерного
товариства "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

про стягнення 3 991 429,61 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року ПАТ "НАК
„Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду з позовом до
відповідача про стягнення з останнього
суми 3 991 429,61 грн., що складається з 198 903,00
грн. 3% річних, 994 556, 62 грн. пені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, 2 793 397,88 грн. штрафу у
розмірі 7% від простроченої суми та 4 572,11
грн. інфляційних втрат.

Господарський суд
Дніпропетровської області рішенням
від 25.11.2013р. у справі № 904/5016/13
(головуючий суддя-Соловйова А.Є., судді
Суховаров А.В., Первушин Ю.Ю.) позовні
вимоги задовольнив частково; з
відповідача на користь позивача було
стягнуто пеню у сумі 994 556,62 грн., 3%
річних у сумі 198 903,00 грн., штраф у
розмірі 7% - 2 793 397,88 грн. В решті позову
було відмовлено.

Вмотивовуючи рішення, господарський
суд дійшов висновку про неналежне
виконання відповідачем грошових
зобов'язань за договором,
правомірність нарахування позивачем
штрафних санкцій.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, відповідач - ПАТ
"Криворіжгаз", звернувся до
апеляційного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржуване рішення та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні вимог щодо стягнення з ПАТ
"Криворіжгаз" пені та 7% штрафу. При
цьому відповідач посилається на
неправильне застосування місцевим
судом норм діючого законодавства, що
забезпечують правове регулювання
процедури банкрутства.

Про час та місце судового засідання
сторони повідомлені належним чином.
Клопотання позивача про відкладення
розгляду скарги на іншу дату
задоволенню не підлягає, оскільки
неможливість явки представника в
судове засідання документально не
обґрунтована.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
вислухавши представників сторін,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів справи,
30.03.2012р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(Продавець) та ПАТ „Криворіжгаз"
(Покупець) був укладений договір №
806/12-ПР на купівлю-продаж природного
газу, відповідно до якого Продавець
зобов'язався передати у власність
Покупцю у 2012 році природний газ, а
Покупець зобов'язався прийняти та
оплатити газ на умовах цього договору.

Газ, що продавався за цим договором,
підлягав використанню Покупцем
виключно для подальшої реалізації
установам і організаціям, що
фінансуються з державного та місцевого
бюджетів, які є кінцевими споживачами
газу.

Сторони узгодили кількість та якість
газу, ціну, порядок і умови передачі,
обліку газу та проведення розрахунків.
Згідно умов договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці оформлюється актом
приймання-передачі газу (п.3.6 договору);
акти приймання-передачі газу є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами (п. 3.7 договору); оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планових обсягів газу протягом
місяця поставки (п. 6.1 договору);
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу (п. 6.2 договору).

За умовами договору за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
Покупець сплачує крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплачує штраф у розмірі 7 відсотків від
суми простроченого платежу (п. 7.2
договору).

Строк позовної давності за цим
договором, у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлений сторонами
тривалістю у 5 років (п. 9.2 договору).

Матеріалами справи посвідчується, що
позивач свої зобов'язання згідно умов
договору виконував в повному обсязі та
своєчасно. На виконання договору
протягом лютого - червеня 2012р. позивач
поставив, а відповідач прийняв
природний газ в обсязі 13 735,353 тис. м 3 на
загальну суму 48 197 353,68 грн., що
посвідчується відповідними актами
приймання-передачі, оплату якого в
порушення умов договору відповідач
здійснив з порушенням встановлених
договором строків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За приписами ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Враховуючи, що відповідачем грошові
зобов'язання за договором виконувалися
несвоєчасно, позивач нарахував та
просить стягнути з відповідача пеню у
сумі 994 556,62 грн. (по кожному акту окремо),
штраф у сумі 2 793 397,88 грн. та 3% річних.

Відповідач вважає нарахування
штрафних санкцій неправомірним,
оскільки ПАТ "Криворіжгаз" перебуває в
процедурі банкрутства і господарським
судом введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів.

Колегія суддів вважає, що доводи
наведені відповідачем в апеляційні
скарзі стосовно неправомірності
нарахування позивачем пені та штрафу є
обгрунтованими, з огляду на наступне:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 08.01.2013р.
по справі № 38/ 904/208/2013 було порушено
провадження у справі про банкрутство
відповідача та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, починаючи з 08.01.2013р.
та по даний час ПАТ "Криворіжгаз"
перебуває у процедурі банкрутства.

Відповідно до положень ст.1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин), мораторій на
задоволення вимог кредиторів це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Разом із тим Закон визначає, що
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника;
поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Частиною четвертою статті 12 цього
Закону встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абзацом другим частини
четвертої статті 12 Закону, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, наведена норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені упродовж часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний із визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію, тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу її виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
не нараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржникові,
стосовно якого діє мораторій, введений
при провадженні справи про його
банкрутство.

Аналогічну правову позицію про
те, що протягом здійснення провадження
у справі про банкрутство
встановлюється заборона на
нарахування боржнику, щодо якого
порушено справу про банкрутство та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів, неустойки за невиконання
грошових зобов'язань незалежно від
часу їх виникнення, викладено у
постановах Верховного Суду України від
12.03.2013р. № 29/5005/16170/2011 та від 01.10.2013р. №
28/5005/3240/2012.

Таким чином, господарський суд
дійшов помилкового висновку про
обґрунтованість стягнення пені та
штрафу за неналежне виконання грошових
зобов'язань під час дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів. За
вказаних обставин рішення місцевого
суду в частині стягнення пені та штрафу
належить змінити.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних
втрат висновки місцевого суду
відповідають положенням чинного
законодавства.

Обов'язок боржника сплатити кредитору
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції та 3% річних від
простроченої суми у випадку
прострочення виконання грошового
зобов'язання передбачено положеннями
ст. 625 ЦК України. Передбачені даною
нормою інфляційні втрати і проценти
річних за своєю правовою природою
являються компенсаційними виплатами,
внаслідок чого дія мораторію не
перешкоджає нарахуванню останніх.

Господарським судом правомірно
задоволено позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних в сумі 198 903,0 грн.,
нарахованих за період з 20.03.12р. по
26.09.2012р. по кожному акту окремо та
відмовлено в задоволенні вимог щодо
стягнення інфляційних втрат у сумі 4
572,11 грн., оскільки позивачем невірно
визначено період прострочення - 16.02.2012р.
по 15.03.2012р., тоді як за умовами
укладеного між сторонами договору
прострочення за поставлений природний
газ в лютому 2012 року виникло лише з
21.03.2012р.

З огляду на невідповідність
висновків, викладених в рішенні
господарського суду, обставинам справи
та чинному законодавству в частині
стягнення штрафних санкцій, вимоги
відповідача про часткове скасування
оскаржуваного рішення являються
обґрунтованими, внаслідок чого рішення
господарського суду належить змінити.
Витрати по сплаті судового збору
належить покласти на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Криворіжгаз»
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.11.2013р.
у справі № 904/5016/13 змінити, виклавши
абзац другий резолютивної частини
рішення в наступній редакції:

«Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Криворіжгаз»
(50051, м. Кривий Ріг, пр. Металургів,1,
ідентифікаційний код 03341397) на користь
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, ідентифікаційний код
20077720) 3% річних у сумі 198 903,00грн. та
витрати по сплаті судового збору у сумі
1 147,0грн.»

В решті рішення залишити без
змін.

Видачу наказу доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий
І.В.
Тищик

Судді

Т.А.Верхогляд

Л.М.Білецька