ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.14р. Справа № 904/9347/13

За позовом Міського комунального
підприємства "Дніпропетровські міські
теплові мережі", м.Дніпропетровськ

до Комунального підприємства "Бюро
обліку майнових прав та діяльності з
нерухомустю" Дніпропетровської
міської ради, м.Дніпропетровськ

про зобов'язання укласти договір про
постачання теплової енергії

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

від позивача - Іщенко Ю.С., представник
за довіреністю № 28 від 04 лютого 2014р.

від відповідача - Євстигнеєв А.О.,
представник за довіреністю № 19 від
08.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить зобов'язати
Відповідача укласти Договір № 070334 від
21.12.2012р. про постачання теплової
енергії. Днем укладання Договору №
070334 вважати 21.12.2012р. Позов мотивований
тим, що Відповідач, ухиляючись від
укладання спірного договору, порушує
законні права та інтереси Позивача.

Відповідач позов заперечує,
посилаючись на те, що Позивачем не
доведено належними доказами суттєвих
для справи обставин, а також в основу
обґрунтування позовних вимог
покладені недостовірні та недоведені
дані про нібито отримання Відповідачем
теплової енергії на об'єкті за вказаною
позивачем адресою. Жодних належних
доказів приєднання вказаного
Позивачем приміщення, що перебуває на
балансі Відповідача, до теплових мереж
Позивача та наявності точки розподілу
на тепловій мережі Позивача, в якій
здійснюється продаж Позивачем
Відповідачеві теплової енергії, а отже,
і можливості купівлі Відповідачем у
Позивача теплової енергії як товарної
продукції, Позивачем суду не надано.
Відповідач з 01.05.2011р. по 25.12.2013р. був
балансоутримувачем вказаного
Позивачем нежитлового приміщення
загальною площею 99,95 м2, яке знаходиться
за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.
Пушкіна, буд.24. Однак, до позову не
додано жодних документів, які б
вказували на наявність точок розподілу
на тепловій мережі Позивача саме
відносно вказаного приміщення та
визначали б межу продажу теплової
енергії шляхом її постачання саме у
зазначене приміщення. Натомість,
Позивач надав особисто виготовлену
ним довідку (невідомо кому і для чого
видану, та без зазначення взагалі
жодних адрес приміщень) про те, що
"нежитлові приміщення, які перебувають
на балансі КП "БЮРО" знаходяться на
перших поверхах житлових будинків та
отримують теплову енергію від
внутрішньо будинкової системи
теплопостачання житлового будинку".
Хоча, на балансі Відповідача перебуває
кілька сотень об'єктів, окрім того, про
яке вів мову Позивач, і далеко не всі з
них знаходяться на перших поверхах
житлових будинків (а окрім названого
Позивачем є й інші). Тому подібна
довідка не містить чітких даних щодо
теплопостачання на конкретних
об'єктах і, відтак, не може вважатися
належним доказом. Оскільки об'єкти
Відповідача - нежитлові приміщення
знаходяться у житлових будинках, то
принциповим є питання щодо наявності
чи відсутності підключення
відповідача до внутрішньобудинкової
системи теплопостачання, а отже, і
можливості одержання
житлово-комунальної послуги з опалення
нежитлового приміщення. Однак, окрім
бездоказових тверджень Позивача,
доказів підключення приміщення
Відповідача до внутрішньобудинкової
системи не надано. Крім того невідомо,
хто є власником (балансоутримувачем)
внутрішньобудинкової системи у
будинку за адресою: пр. Пушкіна, 24 у
м.Дніпропетровську. В матеріалах
справи відсутні докази наявності щодо
зазначеного приміщення точки
розподілу, в якій здійснюється
передача послуги з опалення від
виконавця споживачеві. Також,
передання вказаного об'єкту від
початку було тимчасовим, і очікувалося
передання іншому балансоутримувачеві
з метою більш ефективного
використання. Зрештою, Департамент
корпоративних прав та правового
забезпечення Дніпропетровської
міськради 20.11.2013р. звернувся з листом №
3/5 до першого заступника міського
голови щодо вирішення питання передачі
з балансу на баланс ряду об'єктів
комунальної власності (в т.ч. і даних
приміщень). 25.12.2013р. рішенням виконкому
міської ради № 629 вказані приміщення
передані з балансу Відповідача на
баланс іншого комунального
підприємства. Таким чином, на час
вирішення справи немає підстав
зобов'язувати Відповідача укладати на
майбутнє договір про постачання
теплової енергії, оскільки він у
майбутньому не може бути її споживачем.

Крім того, Відповідач заявив, що ряд
положень проекту договору, у редакції
запропонованій Позивачем суперечить
чинному законодавству. Так, як
вбачається, з Постанови Національної
комісії регулювання ринку комунальних
послуг №12 від 30.09.2011р., Позивачеві
встановлені тарифи на теплову енергію:

- для потреб бюджетних установ - 724,14 грн.
за 1 Гкал (без ПДВ);

- для потреб інших споживачів - 840,28 грн.
за 1 Гкал (без ПДВ).

Однак, в проекті договору (п. 6.2.) Позивач
вимагає укласти договір з ціною 1 008,34
грн. за 1 Гкал, що значно перевищує
встановлений тариф та порушує права
споживача.

Позивач вимагає зобов'язати
Відповідача укласти договір датою -
27.02.2013р., тобто минулою датою, та більш
того, посилаючись на ст. 631 ЦК України, у
пункті 11.5 проекту Договору ставить
питання про застосування договору до
відносин сторін, що виникли раніше, а
саме з 01.05.2011р. Однак, ч.3 ст. 631 ЦК України
передбачає можливість встановлення в
договорі, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення, лише за
спільною згодою сторін. Відповідач же
такої згоди ніколи не давав. Тому в цій
частині вимоги Позивача також є
безпідставними.

Представник Позивача пояснила, що у п.
6.2 проекту договору ціну вказано з
урахуванням ПДВ, оскільки Національною
комісією регулювання ринку
комунальних послуг тариф затверджено
без урахування ПДВ.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України,
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення
Дніпропетровської міської ради № 16/3
від 07.08.2002р. "Про ство рення міських
комунальних підприємств
"Дніпротеплосервіс" та
"Дніпропетровські міські теп лові
мережі", на МКП "Дніпропетровські
міські теплові мережі" покладені
функції з виробниц тва,
транспортування та продажу теплової
енергії споживачам міста.

Рішенням Дніпропетровської міської
ради № 26/15 від 14.09.2011р. "Про визначення
ви конавців житлово-комунальних послуг
у житловому фонді комунальної
власності територіа льної громади м.
Дніпропетровська" МКП
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" визначено виконавцем
житлово-комунальних послуг у житловому
фонді комунальної власності територіа
льної громади м. Дніпропетровська з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання.

Відповідно до цих рішень МКП
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" спожива чам теплової енергії
надсилаються проекти договорів про
постачання теплової енергії.

Рішенням Дніпропетровської міської
ради № 52/52 від 02.12.2009р. "Про передачу на
ба ланс КП "Бюро обліку майнових прав та
діяльності з нерухомістю" вирішено
передати з балансу підприємств,
закладів, установ на баланс КП "Бюро
обліку майнових прав та діяльності з
нерухомістю" деякі об'єкти нерухомого
майна.

Відповідно до Акту приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних за
собів від 01.05.2011р. КП ЖРЕП
"Красногвардійського району" передане
на баланс Відповідача нежитлове
приміщення загальною площею 99,95 м2, яке
знаходиться на першому поверсі та
підвалі будинку № 24 по пр. Пушкіна.

У зв'язку з цим 11.01.2013р. Позивачем
направлено Відповідачеві 3 екземпляри
проектів договору на постачання
теплової енергії до нежитлового
приміщення по пр. Пушкіна,24. (лист від
08.01.2013 № 101 крс). Відповідь на вказа ний
лист відсутня.

Форма та умови договору, проект якого
Позивач направив Відповідачеві, на
думку Позивача, відповідає вимогам
чинного законодавства України.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що
вартість 1 Гкал теплової енергії
складає 1 008,34 грн. (з ПДВ).
Вказаний тариф для потреб інших
споживачів у розмірі 840,28 грн. за 1 Гкал
(без ПДВ) установлений для Позивача
постано вою Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України № 12 від 30.09.2011р.

Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК
України сторони можуть встано вити, що
умови договору застосовуються до
відносин між ними, які виникли до його
укладення, то пунктом 11.5. Договору
передбачено, що умови цього договору
застосовуються до відносин між
сторонами, які виникли до його
підписання та оплата за послуги
теплопостачання буде здійснена з
01.05.2011р. на підставі акта
приймання-передачі приміщення.

За даними Позивача, Відповідач у
встановлений законодавством строк не
повернув належним чином оформлений
Договір, не направив відповіді про стан
розгляду проекту договору та не надав
протоколу розбіжностей до договору.

29.04.2013р. Позивач направив ВІдповідачеві
лист № 53 крс від 29.04.2013р. із запитом про
результат розгляду проекту Договору.
Відповідь на вказаний лист не надійшла.

Позивач вважає, що своїми діями
(бездіяльністю) Відповідач порушує
його права на отримання коштів за
надані послуги з теплопостачання.

Свою бездіяльність Відповідач пояснив
тим, що знав про те, що зазначені об'єкти
нерухомості передані йому тимчасово, з
метою визначення ефективного
користувача цих приміщень, заявлений
позов не визнає.

Наведене стало причиною звернення
Позивачем з позовом та є предметом
спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі є господарськими відносинами,
тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: 1) договори та інші правочини;… У
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Відповідно до ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві,
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
теплопостачання" цей Закон регулює
відносини, що виникають у зв'язку з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням і використанням теплової
енергії, державним наглядом (контролем)
у сфері теплопостачання, експлуатацією
теплоенергетичного обладнання та
виконанням робіт на об'єктах у сфері
теплопостачання суб'єктами
господарської діяльності незалежно
від форми власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
предметом регулювання цього Закону є
правовідносини, що виникають між
виробниками, виконавцями, споживачами
у процесі створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг.

Предметом регулювання Закону України
"Про теплопостачання" та Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" є
різні правовідносини, а саме:
правовідносини, які виникають у сфері
теплопостачання та правовідносини, які
виникають у сфері створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" житлово-комунальні послуги це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил. Отже,
житлово-комунальні послуги це є
господарська діяльність, яка
спрямована на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд.

При цьому, предметом діяльності
Позивача, як вбачається з його статуту
(п. 2.2.1.), є, зокрема, виробництво та
реалізація споживачам теплової
енергії для потреб опалення,
вентиляції та гарячого водопостачання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
теплопостачання" у цьому Законі
основні терміни вживаються в такому
значенні:

магістральна теплова мережа - комплекс
трубопроводів і споруд, що
забезпечують транспортування
теплоносія від джерела теплової
енергії до місцевої (розподільчої)
теплової мережі;

місцева (розподільча) теплова мережа -
сукупність енергетичних установок,
обладнання і трубопроводів, яка
забезпечує транспортування теплоносія
від джерела теплової енергії,
центрального теплового пункту або
магістральної теплової мережі до
теплового вводу споживача;

постачання теплової енергії
(теплопостачання) - господарська
діяльність, пов'язана з наданням
теплової енергії (теплоносія)
споживачам за допомогою технічних
засобів транспортування та розподілом
теплової енергії на підставі договору.

Як зазначає Позивач, він запропонував
Відповідачеві укласти договір про
постачання теплової енергії. При цьому,
під тепловою енергією, у відповідності
до ст. 1 Закону України "Про
теплопостачання" розуміється - товарна
продукція, що виробляється на об'єктах
сфери теплопостачання для опалення,
підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про
теплопостачання" споживач теплової
енергії зокрема має право на
приєднання до теплової мережі
відповідно до нормативно-правових
актів.

Частиною 3 ст. 25 Закону України "Про
теплопостачання" передбачено, що
теплопостачальні організації, які
здійснюють діяльність із постачання
теплової енергії з використанням
власних теплових мереж, зобов'язані
забезпечити рівноправний доступ до цих
мереж усіх суб'єктів господарської
діяльності відповідно до укладених
договорів.

Проте, жодних належних доказів
приєднання вказаного Позивачем
приміщення, яке перебувало на балансі
Відповідача, до теплових мереж
Позивача та наявності точки розподілу
на тепловій мережі Позивача, в якій
здійснюється продаж Позивачем
Відповідачеві теплової енергії, а отже,
і можливості купівлі Відповідачем у
Позивача теплової енергії як товарної
продукції, Позивачем суду не надано.

Так, Відповідач з 01.05.2011р. по 25.12.2013р. був
балансоутримувачем вказаного
Позивачем нежитлового приміщення
загальною площею 99,95 м2, яке
знаходиться за адресою:
м.Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, буд.24.
Однак, до позову не додано жодних
документів, які б вказували на
наявність точок розподілу на тепловій
мережі Позивача саме відносно
вказаного приміщення та визначали б
межу продажу теплової енергії шляхом
її постачання, саме у зазначене
приміщення. Натомість, Позивач надав
особисто виготовлену ним довідку про
те, що "нежитлові приміщення, які
перебувають на балансі КП "БЮРО"
знаходяться на перших поверхах
житлових будинків та отримують теплову
енергію від внутрішньо-будинкової
системи теплопостачання житлового
будинку". Хоча, за даними Відповідача,
на його балансі перебуває кілька
сотень об'єктів, окрім того, про яке
йдеться у позові, й не усі з них
знаходяться на перших поверхах
житлових будинків (а окрім названого
Позивачем є й інші). Тому подібна
довідка не містить чітких даних щодо
теплопостачання конкретних об'єктів і,
відтак, не може вважатися належним
доказом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" у цьому
Законі наведені нижче терміни
вживаються в такому значенні:

житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил;

внутрішньобудинкові системи - мережі,
арматура на них, прилади та обладнання,
засоби обліку та регулювання
споживання житлово-комунальних послуг,
які знаходяться в межах будинку,
споруди;

комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Оскільки об'єкти Відповідача -
нежитлові приміщення знаходяться у
житлових будинках, то принциповим є
питання щодо наявності чи відсутності
підключення відповідача до
внутрішньобудинкової системи
теплопостачання, а отже, і можливості
одержання житлово-комунальної послуги
з опалення нежитлового приміщення.
Доказів підключення приміщень
Відповідача до внутрішньо будинкової
системи не надано. Крім того невідомо,
хто є власником (балансоутримувачем)
внутрішньобудинкової системи у
вказаних будинках.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. № 630 затверджено Правила
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення та
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (далі Правила).

Пунктом 1 Правил встановлено, що ці
Правила регулюють відносини між
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальних послуг (далі -
виконавець), і фізичною та юридичною
особою (далі - споживач), яка отримує або
має намір отримувати послуги з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до п. 2 Правил
централізоване опалення - послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у забезпеченні нормативної
температури повітря у приміщеннях
квартири (будинку садибного типу), яка
надається виконавцем з використанням
внутрішньобудинкових систем
теплопостачання.

Відповідно до п. 22 Типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005р. № 630,
точками розподілу, в яких здійснюється
передача послуг від виконавця
споживачеві, у багатоквартирному
будинку послуги з централізованого
опалення є відгалуження від стояків у
межах квартири.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази наявності у зазначеному
приміщенні точок розподілу, в яких
здійснюється передача послуги з
опалення від виконавця споживачеві.
Технічна можливість отримання послуг
теплопостачання Відповідачем,
Позивачем у даній справі не доведена.

З Постанови Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
№ 12 від 30.09.2011р. вбачається, що
Позивачеві встановлені тарифи на
теплову енергію:

- для потреб бюджетних установ - 724,14 грн.
за 1 Гкал (без ПДВ),

- для потреб інших споживачів - 840,28 грн.
за 1 Гкал (без ПДВ).

Однак, в проекті договору (п. 6.2.) Позивач
вимагає укласти договір за ціною 1 008,34
грн. за 1 Гкал, що значно перевищує
встановлений тариф. Про те, що ціна
зазначена з урахуванням ПДВ, як те
пояснила представник Позивача, проект
договору даних не містить.

Також Позивач вимагає зобов'язати
Відповідача укласти договір 21.12.2013р.,
тобто минулою датою, у пункті 11.5
проекту Договору ставить питання про
застосування договору до відносин
сторін, що виникли раніше, а саме з
01.05.2011 р. Однак, ч.3 ст. 631 ЦК України
визначено, що сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між
ними, які виникли до його укладення.
Тобто зазначеною нормою передбачено
можливість визначення такого строку
застосування договору лише за згодою
сторін. Відповідач такої згоди не
давав.

Крім того, 25.12.2013р. виконком міської
ради прийняв рішення № 629 про передачу
вказаних приміщень з балансу
Відповідача на баланс іншого
комунального підприємства
(Комунального підприємства
"Благоустрій" Дніпропетровської
міської ради). Того ж 25.12.2013р. Відповідач
передав зазначене приміщення зі свого
балансу на баланс КП "Благоустрій"
Дніпропетровської міської ради. Таким
чином, на час розгляду справи судом
немає підстав зобов'язувати
Відповідача укладати на майбутнє
договір про постачання теплової
енергії, оскільки у майбутньому він не
може бути її споживачем.

З урахуванням викладеного, суд
погоджується з позицією Відповідача та
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Згідно зі ст. 49 ГПК України
господарські витрати у справі слід
покласти на Позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Господарські витрати покласти на
Позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане _________________