КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. Справа№ 910/14088/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Буравльова С.І.

Зеленіна В.О.

За участю представників:

від позивача Сидоренко Р.В. -
представник за довіреністю;

від відповідача- Мельник І.В. -
представник за довіреністю;

від третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Ларікс» ЛТД

на рішення господарського суду міста
Києва від 31.10.2013 у справі № 910/14088/13
(суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Ларікс» ЛТД

до Публічного акціонерного товариства
«Банк «Контракт»

третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Полі-Про»

про визнання припиненим договору
поруки № 09/2010-04 від 31.03.2011

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 31.10.2013 по справі № 910/14088/13,
повний текст якого складено та
підписано 05.11.2013, у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Ларікс» ЛТД
до Публічного акціонерного товариства
«Банк «Контракт» про визнання
припиненим Договору поруки № 09/2010-04 від
31.03.2011- відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що часткове виконання
забезпеченого порукою зобов'язання, не
є підставою припинення Договору поруки
№ 09/2010-04 від 31.03.11, відповідно до ч. 1 ст.
559 Цивільного кодексу України. Також,
внаслідок укладання Додаткової угоди
№ 9 та Додаткової угоди № 10 до Договору
кредитної лінії 1, відсоткова ставка, що
підлягає сплаті Банку Позичальником за
користування кредитними коштами,
змінювалась у бік зменшення. Такого
висновку суд дійшов з огляду на те, що
початкова процентна ставка визначена у
розмірі 16,5% відсотків річних (п. 2.3.
Договору про відкриття кредитної лінії
№ 22/06 від 20.03.06), надалі, згідно внесених
змін - відсоткова ставка дорівнює 16,0%
річних (Додаткова угода № 9 від 31.03.11) та
12,0% (Додаткова угода № 10 від 07.05.12), отже
із наведеного вбачається зменшення
відсоткової ставки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 31.10.2013, позивач звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та
постановити нове, яким позов
задовольнити.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються доводами щодо
порушення місцевим господарським
судом під час розгляду справи норм
процесуального та матеріального права.
Порушення процесуальних норм, на думку
апелянта, відбулось внаслідок того, що
судом першої інстанції в судовому
засіданні 31.10.2013 було винесено рішення
за відсутності представників позивача,
а тому позивач був позбавлений
можливості надати суду свої пояснення.
В обґрунтування доводів апеляційної
скарги щодо порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
апелянт зазначав про те, що судом
першої інстанції рішення прийнято
всупереч ст. 559 Цивільного кодексу
України, оскільки відповідальність
позивача за Договором поруки № 09/2010-04
від 31.03.2011 - збільшилась без його згоди,
а тому наведений договір є припиненим.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу у
справі № 910/14088/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Згідно розпорядження Голови
Київського апеляційного
господарського суду, було сформовано
для розгляду апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Ларікс" ЛТД по
справі № 910/14088/13 колегію суддів у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Шевченко Е.О. та Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.11.2013
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Ларікс" ЛТД прийнято до провадження
колегієї суддів у складі головуючий
суддя: Станік С.Р., судді: Пономаренко
Є.Ю., Шевченко Е.О. та порушено
апеляційне провадження. Розгляд справи
призначено на 18.12.2013 року.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 справу №
910/14088/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Станік С.Р., судді:
Буравльов С.І., Зеленін В.О.

Ухвалою від 18.12.2013 колегією суддів у
складі: головуючий суддя: Станік С.Р.,
судді: Буравльов С.І., Зеленін В.О.
прийнято до свого провадження справу
№910/14088/13. Справу ухвалено розглядати в
судовому засіданні 18.12.2013.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 розгляд
справи відкладено на 22.01.2014, а ухвалою
від 22.01.2014 - на 12.02.2014.

В судовому засіданні 12.02.2014 представник
позивача (апелянта) підтримав доводи
апеляційної скарги, просив суд рішення
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 12.02.2014 проти апеляційної
скарги - заперечував, вказував на те, що
рішення суду першої інстанції винесено
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування - відсутні.

Третя особа в судове засідання 22.01.2014
представників повторно не направила,
причин неявки суд апеляційної
інстанції - не повідомила, через
канцелярію суду заяв та клопотань не
подавала. Про проведення судового
засідання був повідомлена належним
чином, про що свідчать зворотні
повідомлення про вручення поштових
відправлень (ухвал суду).

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за наявними у ній матеріалами,
за відсутності представників третьої
особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується наявними
матеріалами справи, 20.03.2006 між
Відкритим акціонерним товариством
Торгівельно-фінансовий банк "Контракт",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство Банк "Контракт",
(Банк) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Полі-Про"
(Позичальник) укладено Договір про
відкриття кредитної лінії № 22/06 (далі -
Договір кредитної лінії 1).

Згідно з п. 2.1. Договору кредитної лінії
1, банк надає Позичальнику кредит
шляхом відкриття відновлювальної
відкличної кредитної лінії з лімітом
кредитування, що не перевищує 220000,00 дол.
США. Дата остаточного повернення всіх
отриманих в межах кредитної лінії сум
кредиту - 19.03.2008 року. (п. 2.2.).

Пунктом 2.3. Договору кредитної лінії 1
передбачено, що відсоткова ставка за
наданими кредитними коштами згідно
цього договору встановлюється на рівні
16,5% відсотків річних.

Пунктом 3.3 Договору кредитної лінії 1
встановлено, що у випадку порушення
позичальником строку остаточного
повернення всіх отриманих сум кредиту,
позичальник надалі сплачує проценти за
неправомірне користування кредитом,
виходячи із процентної ставки у
розмірі 20% річних, що нараховуються на
всю суму заборгованості.

У подальшому до Договору кредитної
лінії 1 вносились зміни, шляхом
укладання додаткових угод до даного
договору.

Так, 31.03.2011 між Відкритим акціонерним
товариством Торгівельно-фінансовий
банк "Контракт", правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство Банк
"Контракт", (Банк) та Товариством з
обмеженою відповідальностю "Полі-Про"
(Позичальник), було укладено
Додаткової угоди № 9 до Договору
кредитної лінії 1, якою сторонами
погоджено збільшення максимального
ліміту кредитної лінії до 335 000,00 дол.
США та змінення остаточної дати
повернення кредитних коштів до 30.03.2013.

Разом з тим, відповідно до п. 2.3.
Договору кредитної лінії 1, у редакції
Додаткової угоди № 9, процентна ставка
за наданими кредитними коштами згідно
цього Договору встановлюється у
розмірі 16 % річних. На випадок
виникнення у Позичальника
простроченої заборгованості по
кредиту, останній сплачує проценти,
виходячи із процентної ставки 21% річних
(п. 3.5 Додаткової угоди № 9 до Договору
кредитної лінії 1).

07.05.2012 між Відкритим акціонерним
товариством Торгівельно-фінансовий
банк "Контракт", правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство Банк
"Контракт", (Банк) та Товариством з
обмеженою відповідальностю "Полі-Про"
(Позичальник), укладено Додаткову угоду
№ 10 до Договору про відкриття
кредитної лінії 22/06 від 20.03.2006, якою
сторонами погоджено відсоткову ставку
у розмірі 12% річних.

На випадок виникнення у Позичальника
простроченої заборгованості по
кредиту, останній сплачує проценти,
виходячи із процентної ставки 17% річних
(п. 3.5 Додаткової угоди № 10 до Договору
кредитної лінії 1).

Як встановлено судом першої інстанції,
і що не заперечувалось сторонами під
час розгляду справи в апеляційній
інстанції, факт отримання грошової
суми кредитних коштів та її розмір, за
даним договором, сторонами не
заперечувався.

16.03.2010 між банком та позичальник
укладено Договір про відкриття
кредитної лінії № 09/2010, за умовами
якого банк відкрив позичальнику
кредитну лінію з лімітом, що не
перевищує 174 575,00 дол. США, кредит за якою
ТОВ "Полі-Про" зобов'язалось повернути
до 30.03.2011 із сплатою 17,5% відсотків
річних.

До вказаного договору 31.03.2011, шляхом
укладання Додаткової угоди № 1, внесені
зміни щодо визначення максимального
ліміту кредитної лінії у розмірі, що не
перевищує 74575,00 дол. США, а також
встановлений остаточний строк
повернення кредитних коштів 30.03.2013 року
(далі - Договір кредитної лінії 2).

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що між
Публічним акціонерним товариством
Банк "Контракт" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Полі-Про"
склалися кредитні відносини, які
регулюються нормами параграфу 2
Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного
кодексу України.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71
Цивільного кодексу України, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

В силу положень ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності
іншої домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного
кодексу України позика вважається
повернутою в момент передання
позикодавцеві речей, визначених
родовими ознаками, або зарахування
грошової суми, що позичалася, на його
банківський рахунок. Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З метою захисту законних прав та
інтересів фізичних та юридичних осіб
при укладанні різноманітних
правочинів та договорів законодавство
передбачає ряд способів, які сприяють
виконанню зобов'язань - способи або
види забезпечення виконання
зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу
України, визначено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Так, 31.03.2011 у забезпечення виконання
кредитних зобов'язань Товариством з
обмеженою відповідальністю "Полі-Про"
за Договором кредитної лінії 1 та
Договором кредитної лінії 2 між ПАТ
Банк "Контракт" (Кредитор) та ТОВ Фірма
"Ларікс" ЛТД (Поручитель) укладено
Договір поруки № 09/2010-04 від 31.03.2011.

Розділом 2 Договору поруки № 09/2010-04 від
31.03.2011 визначено зміст зобов'язання
забезпеченого порукою, а саме: -
повернення фактично отриманих коштів
Позичальником за Договором кредиту 1 з
максимальним лімітом у сумі 74575,00 дол.
США у строк до 30.03.2013 та/або отриманих
коштів позичальником за Договором
кредиту 2 з максимальним лімітом у сумі
335000,00 дол. США у строк до 30.03.2013; - сплата
процентів та комісій за користування
Кредитом в розмірі, визначеному
Договорами кредиту; - сплата можливих
штрафних санкцій, збитків, визначених
Договорами кредиту.

Згідно пункту 3.3.1 Договору поруки №
09/2010-04 від 31.03.2011, Кредитор зобов'язаний
до моменту виконання забезпеченого
порукою зобов'язання, не змінювати
умови кредиту, що призводять до
збільшення обсягу відповідальності
Поручителя без попереднього
письмового повідомлення.

Між тим апелянт в апеляційній скарзі,
посилаючись на положення частини 1
статті 559 Цивільного кодексу України,
стверджує, що Договір поруки № 09/2010-04
від 31.03.2011 є припиненим з огляду на те,
що обсяг його відповідальності
збільшився внаслідок укладання
додаткової угоди № 9 та додаткової
угоди № 10 до Договору про відкриття
кредитної лінії № 22/06, на що ним
письмової згоди не надавалось. Іншою
підставою припинення Договору поруки
№ 09/2010-04 від 31.03.2011 позивач визначає
виконання позичальником забезпеченого
порукою зобов'язання за Договором
кредитної лінії 2.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки;
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 Цивільного
кодексу України визначено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного
кодексу України встановлено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Положеннями частини 1 статті 559
Цивільного кодексу України визначено,
що порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Під час розгляду даної господарської
справи судом встановлено, що ТОВ
"Полі-Про" виконало зобов"язання щодо
повернення фактично наданих кредитних
коштів за Договором кредитної лінії 2,
на підтвердження чого до суду надані
платіжні доручення та банківську
виписку про рух коштів на позичковому
рахунку ТОВ "Полі-Про". Відповідачем у
межах розгляду справи дана обставина
не заперечується.

Предметом Договору поруки № 09/2010-04
визначено зобов'язання ТОВ Фірми
"Ларікс" ЛТД у повному обсязі солідарно
відповідати перед кредитором за
виконання позичальником, зобов'язань,
що випливають з Договору про відкриття
кредитної лінії № 09/2010 від 16.03.10 та
Договору про відкриття кредитної лінії
№ 22/06 від 20.03.2006 (з урахуванням
укладених додаткових угод). .

Так, оскільки порука за Договором
поруки № 09/2010-04 від 31.03.2011 забезпечує
виконання зобов'язань щодо повернення
фактично отриманих коштів
Позичальником за Договором кредитної
лінії 1 з максимальним лімітом у сумі
74575,00 дол. США та/або отриманих коштів
позичальником за Договором кредитної
лінії 2 з максимальним лімітом у сумі
335000,00 дол. США, сплати процентів та
комісій та сплати можливих штрафних
санкцій, збитків, тому повернення
позичальником фактично отриманих
коштів у розмірі 74575,00 дол. США є лише
частиною забезпеченого порукою
зобов'язання.

З огляду на наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що твердження позивача, щодо
припинення Договору поруки № 09/2010-04 у
зв'язку із частковим виконанням
забезпеченого порукою зобов'язання - є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що суперечить ст. 559 Цивільного
кодексу України, оскільки часткове
виконання забезпеченого порукою
зобов'язання, не є підставою припинення
Договору поруки № 09/2010-04 від 31.03.2011.

За змістом статті 559 ЦК України, до
припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього:
збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає, зокрема, у разі
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення, розширення змісту
основного зобов'язання щодо
дострокового повернення кредиту та
плати за користування ним.

При цьому обсяг зобов'язання
поручителя визначається як умовами
договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати, тощо, без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Як встановлено судом першої інстанції,
та з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, внаслідок укладання
Додаткової угоди № 9 та Додаткової
угоди № 10 до Договору кредитної лінії 1,
відсоткова ставка, що підлягає сплаті
Банку Позичальником за користування
кредитними коштами, змінювалась у бік
зменшення. Такого висновку суд дійшов з
огляду на те, що початкова процентна
ставка визначена у розмірі 16,5%
відсотків річних (п. 2.3. Договору про
відкриття кредитної лінії № 22/06 від
20.03.06), надалі, згідно внесених змін -
відсоткова ставка дорівнює 16,0% річних
(Додаткова угода № 9 від 31.03.11) та 12,0%
(Додаткова угода № 10 від 07.05.12), отже із
наведеного вбачається зменшення
процентної ставки.

Крім того, доводи позивача щодо
збільшення обсягів його
відповідальності без надання його
згоди на такі зміни спростовуються
умовами Договору поруки № 09/2010-04 від
31.03.11 року, а саме пунктом 3.1.3., яким
передбачено, що Кредитор зобов'язаний
до моменту виконання забезпеченого
порукою зобов'язання, не змінювати
умови кредиту, що призводять до
збільшення обсягу відповідальності
Поручителя без його попереднього
письмового повідомлення.

Також, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
зазначає про те, що по-перше, Договір
поруки № 09/2010-04 від 31.03.2011 від імені
поручителя - ТОВ Фірма "Ларікс" ЛТД -
підписано посадовою особою вказаного
підприємства, а саме: Косодригою С.А.
(президентом), який одночасно є
посадовою особою (директором) і
боржника (ТОВ «Полі-Про»), яким
підписувались як Кредитні договори 1, 2
та Додаткові угоди № 9 та № 10; по-друге,
наведений Договір поруки № 09/2010-04 від
31.03.2011 та Додаткова угода № 9 до
Кредитного договору 1 та додаткова
угода № 1 до Кредитного договору 2, які
встановлювали відсоткові ставки за
користування кредитом без порушень
строків його виплати та з порушенням
строків його виплати, укладені в один і
той самий день - 31.03.2011; по-третє,
позивачем під час вирішення спору ні в
суді першої інстанції, ні в суді
апеляційної інстанції не надано
належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, що до
боржника (Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полі-Про»)
кредитором (ПАТ «Банк «Контракт»)
застосовувалась відсоткова ставка за
користування кредитом з порушенням
строків його виплати.

Наведені обставини, в сукупності,
підтверджують факт обізнаності
позивача щодо умов Договору поруки в
частині застосування ПАТ «Банк
«Контракт» відсоткових ставок у
випадку порушення позичальником
строків виплати кредитних коштів за
Кредитними договорами 1, 2.

У розумінні статті 627 Цивільного
кодексу України домовленість сторін є
результатом їх добровільного
волевиявлення щодо визначення умов
договору, якими зафіксовано взаємні
права та обов'язки поручителя та банку.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

З огляду на наведені приписи норм
Цивільного кодексу України, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
внесені зміни до договору
забезпеченого порукою зобов'язання не
збільшили обсяг відповідальності
поручителя, а згода поручителя, як то
передбачено умовами Договору поруки №
09/2010-04, необхідна лише у разі збільшення
обсягу відповідальності, а тому у суду
відсутні підстави застосування
положення частини 1 статті 559
Цивільного кодексу України до Договору
поруки № 09/2010-04 від 31.03.2011.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, судом
апеляційної інстанції відхиляються як
такі, що не відповідають дійсним
обставинами справи та спростовуються
матеріалами справи, доводи апелянта
про те, що судом першої інстанції при
вирішенні спору невірно застосовано
норми матеріального права.

Щодо посилань апелянта на те, що при
винесенні рішення місцевим
господарським судом порушено норми
процесуального права, оскільки
оскаржуване рішення винесено без
участі представників позивача, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно ст.77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст.69 цього
кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такою
обставиною, зокрема є нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу.

Відповідно до п.3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.11р. №18 особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої ст.64 та ст.87
Господарського процесуального кодексу
України. За змістом зазначеної ст.64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч.3 п.3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання сторін або однієї з сторін,
за умови, що їх належним чином
повідомлено про час і місце цього
засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч.1 ст.77
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно наданих позивачем відомостей,
зокрема з Інформаційно - ресурсного
центру, адресою місцезнаходження
позивача є 03127, м. Київ, проспект
40-річчя Жовтня, буд. 120, корп. 1, на
вказану адресу судом першої інстанції
направлялись ухвала про порушення
провадження у справі (яка позивачем
отримано, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення) ,
ухвали про відкладення розгляду
справи, про що свідчать відмітки на
зворотніх аркушах відповідних ухвал,
представник позивача був присутній в
судових засіданнях по справі 16.09.2013,
03.10.2013 та надавав суду пояснення по суті
спору, про що зазначено у відповідних
протоколах судових засідань, а тому
суд апеляційної інстанції вважає, що
позивач був належним чином
повідомлений про час та місце судових
засідань, зокрема і про засідання, на
якому було оголошено оскаржуване
судове рішення, і неявка представника в
судове засідання 31.10.2013 не була
підставою для відкладення розгляду
справи та не перешкоджала вирішенню
справи по суті.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції встановлено, що розгляд
даної справи у суді першої інстанції, а
також ухвалення оспорюваного рішення
відбувалися без порушення
процесуальних прав позивача, який був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи та мав
можливість безперешкодно направити
повноважних представників у судове
засідання по даній справі.

З врахуванням вищезазначеного, суд
дійшов висновку про правомірність
розгляду справи судом першої інстанції
за наявними матеріалами та за
відсутності представника позивача,
який був належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
позивача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування або зміни рішення
господарського суду міста Києва від
31.10.2013 по справі № 910/14088/13 .

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Ларікс» ЛТД, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
викладених в оскаржуваному рішенні,
господарський суд першої інстанції під
час вирішення спору вірно встановив
фактичні обставини справи, належним
чином дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, а тому, рішення
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Ларікс» ЛТД.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Ларікс» ЛТД на рішення господарського
суду міста Києва від 31.10.2013 по справі №
910/14088/13 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 31.10.2013 по справі № 910/14088/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14088/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття. Постанову
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
С.І. Буравльов

В.О. Зеленін