ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.02.2014
Справа № 905/7778/13

Господарський суд Донецької області у
складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,

суддів Макарової Ю.В., Зекунова Е.В.,

при секретарі судового засідання
Поддубній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПРОФ СТАЛЬ»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донспецсервіс»

про визнання недійсним договору
поставки від 01 серпня 2013 року №802,

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Заботіна А.В., за довір.
від 01.11.2013р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ПРОФ СТАЛЬ»
звернулось до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донспецсервіс» про
визнання недійсним договору поставки
від 01 серпня 2013 року №802.

Правовою підставою позовних вимог
позивач вважає норми статей 203, 215
Цивільного кодексу України. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач товар
отримав, але у встановлений договором
строк за нього не сплатив, що свідчить
про відсутність у останнього наміру на
настання реальних наслідків за
договором. Зазначені обставини, на
думку позивача, свідчать про наявність
підстав для недійсності договору
поставки від 01 серпня 2013року №802.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 08 січня 2014
року справу передано на розгляд
судової колегії у складі головуючого
судді Кучерявої О.О., суддів Макарової
Ю.В., Шилової О.М.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 08 січня 2014
року внесено зміни у судовий склад
колегії, суддю Шилову О.М. замінено на
суддю Зекунова Е.В.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
належним чином повідомлений, причини
неявки невідомі, але 25 лютого 2014 року
через канцелярію суду надійшла заява
про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
викладеним у відзиві на позовну заяву.
Просив відмовити задоволенні позовних
вимог, посилаючись на їх
безпідставність внаслідок виконання
сторонами спірного договору.

Клопотань від представників сторін
щодо фіксації судового процесу не
надходило, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, вирішивши питання чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
суд,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Донспецсервіс» («Покупець») та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПРОФ СТАЛЬ»
(«Постачальник») укладений договір
поставки №802 (надалі по тексту договір),
за умовами якого Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупця за умовами договору товар -
запасні частини та комплектуючі до
тепловозів згідно зі специфікаціями, а
Покупець - прийняти вказаний товар та
оплатити його.

Предметом даного позову є вимога
позивача про визнання договору
поставки від 01 серпня 2013 року №802
укладеного між позивачем та
відповідачем, недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на той факт, що
відповідачем зобов'язання за договором
належним чином не виконані. Так,
позивачем здійснено поставку товару на
загальну суму 996427, 05 грн., однак
відповідач не розрахувався за
поставлений товар, що свідчить про
відсутність у останнього наміру на
настання реальних наслідків за
договором.

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків.

Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного
кодексу України, статті 180
Господарського кодексу України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 договору
сторони дійшли згоди, що загальна
орієнтовна сума договору складає 2000000,
00 грн. з ПДВ. Асортимент, кількість та
строки передачі товару узгоджуються
сторонами у відповідності з потребами
Покупця.

Відповідно до пункту 2.2 договору право
власності на товар, ризик його втрати,
випадкової гибелі або пошкодження
переходить до покупця з моменту
виконання постачальником зобов'язань
по передачі товару.

Вартість товару узгоджується
сторонами, вказується в гривнях та
включає в себе ПДВ 20% (пункт 3.1 договору).

Договір укладений строком до 31 грудня
2013 року та набирає чинності з моменту
підписання його сторонами (пункт 8.1
договору).

Пунктами 3.4, 3.5 договору встановлено, що
оплата товару проводиться на підставі
виставлених рахунків в національній
валюті України шляхом банківського
переводу на рахунок продавця або
оплати векселем. Датою оплати слід
рахувати дату зарахування банком
продавця грошової суми, яка підлягає
оплаті на банківський рахунок
продавця.

Як вбачається з матеріалів справи
сторонами до договору підписані
специфікації, якими сторонами
узгоджено найменування, кількість та
ціну товару.

Згідно із статтею 638 Цивільного
кодексу України, статтею 180
Господарського кодексу України
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

При цьому, за змістом пункту 3 статті 180
Господарського кодексу України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

За висновками суду, сторонами в
договорі та специфікаціях було
узгоджено такі істотні умови
господарського договору як предмет,
ціна та строк дії договору, внаслідок
чого він є укладеним.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як встановлено судом, на виконання умов
договору позивачем поставлений товар
відповідачу, що підтверджується
видатковими накладними наявними в
матеріалах справи, які підписані
особами, відповідальними за отримання
товарно-матеріальних цінностей та
скріплені печатками підприємства.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем здійснено
часткову оплату за поставлений товар.

Частиною 5 статті 203 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність
правочину зумовлюється наявністю
дефектів його елементів: дефекти
(незаконність) змісту правочину;
дефекти (недотримання) форми; дефекти
суб'єктного складу; дефекти волі -
невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 234 Цивільного кодексу України
встановлено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним. Фіктивним
може бути визнаний будь-який правочин,
якщо він не має на меті встановлення
правових наслідків. Сам по собі факт
невиконання сторонами умов правочину
не робить його фіктивним.

Таким чином, для визнання правочину
фіктивним та, як наслідок, визнання
його недійсним, необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін правочину
на ненастання правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином, а також
відсутність будь-яких дій сторін,
спрямованих на виконання умов
договору.

При цьому, при зверненні до суду з
позовом про визнання правочину
фіктивним на позивача покладається
обов'язок довести відсутність наміру в
учасників правочину щодо створення
юридичних наслідків.

Як встановлено судом вище, на виконання
зазначеного вище договору сторонами
здійснювалось постачання товару та
оплата його вартості. Викладене
підтверджує наявність у сторін під час
підписання оспорюваного правочину
наміру створити реальні правові
наслідки.

На підставі викладеного, враховуючи
надані до матеріалів справи первинні
документи, у суду відсутні будь-які
правові підстави вважати спірний
договір фіктивним.

Відповідно до частини 1 статті 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право звертатись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Отже, право вибору способу захисту
порушеного або оспорюваного права
належить позивачеві, тоді як перевірка
відповідності цього способу наявному
порушенню і меті судового розгляду є
обов'язком суду, який має приймати
рішення зі справи в межах заявлених
позовних вимог та з урахуванням
фактичних обставин конкретної справи,
беручи до уваги як можливість у той чи
іншій спосіб захистити порушене право
(за наявності підстав для цього), так і
необхідність подальшого виконання
прийнятого судом рішення.

Позивачем не надано жодних доказів
того, що спірний договір вчинений без
наміру створення правових наслідків,
судом таких обставин не встановлено.
Викладені позивачем обставини не
можуть бути підставою недійсності
правочину. В даному випадку для захисту
своїх порушених прав позивачу
необхідно звернутися з позовом про
стягнення суми заборгованості за
спірним договором.

Згідно із статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підтверджуються
необхідними конкретними доказами у
зв'язку з чим вони є не обґрунтованими
та такими, що не підлягають задоволенню

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір підлягає віднесенню на
позивача повністю.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПРОФ СТАЛЬ» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донспецсервіс» про
визнання недійсним договору поставки
від 01 серпня 2013 року №802 - відмовити.

У судовому засіданні 25 лютого 2014 року
проголошено та підписано повний текст
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя
О.О. Кучерява

Суддя
Ю.В. Макарова

Суддя
Е.В. Зекунов