ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р.
Справа № 922/3963/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю:

прокурора - Здор Т.О.

представників:

1-й позивача - не з'явився

2-й позивача - Сосіна І.О., дов. №01/01-26/05-14
від 08.01.2014 року

відповідача - Зінченко О.С., дов. б/н від
04.10.2013 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№3764Х/1-35) на рішення господарського
суду Харківської області від 12
листопада 2013 року по справі №922/3963/13

за позовом Заступника прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі: 1) Васищівської
селищної ради, с. Васищево, 2) Державної
екологічної інспекції у Харківській
області, м. Харків,

до Приватного підприємства "В'ячеслав",
смт. Васищево,

про стягнення 200270,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора Харківської
області звернувся в інтересах держави
в особ Васищівської селищної ради та
Державної екологічної інспекції у
Харківській області, першого та
другого позивачів, до господарського
суду Харківської області з позовом до
Приватного підприємства "В'ячеслав",
відповідача, про стягнення 200270,00 грн
збитків, завданих внаслідок порушення
природоохоронного законодавства у
зв"язку із засміченням земельних
ресурсів.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 12 листопада 2013
року по справі (суддя Жиляєв Є.М.) позов
задоволено повністю. Стягнуто з ПП
"В'ячеслав"на користь держави в особі
Васищівської селищної ради 200270,00 грн.
збитків, завданих внаслідок засмічення
земельної ділянки; стягнуто з ПП
"В'ячеслав" на користь Державного
бюджету України 4005,40 грн. судового
збору; стягнуто з Державної
екологічної інспекції у Харківській
області на користь державного бюджету
України 573,50 грн. судового збору;
стягнуто з Васищівської селищної ради
на користь державного бюджету України
573,50 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського
суду не погодився, звернувся до
апеляційного господарського суду зі
скаргою в якій, посилаючись на
необґрунтованість рішення,
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи, порушення
норм матеріального права, просить його
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
прокурор, визначивши позивачами у
справі Васищівську селищну раду та
Державну екологічну інспекцію у
Харківській області, не обгрунтував, в
чому полягає порушення інтересів
держави та необхідності
представництва їх інтересів у даній
справі органами прокуратури.

Також зазначив, що місцевий
господарський суд безпідставно не
прийняв як доказ, що спростовує позовні
вимоги, акт обстеження дотримання
вимог природоохоронного законодавства
№04-13-175 від 27.07.2011 р., який складений
Державною екологічною інспекцією у
Харківській області у присутності
слідчого Харківської міжрайонної
прокуратури, в якому зазначено, що
станом на 27.07.2011 року на території ПП
«Вячеслав» розміщення твердих
побутових, промислових та будівельних
відходів не встановлено.

Крім того, зазначає, що матеріали
справи не містять документів, які
відповідно до вимог Методики №149 є
необхідними для визначення розміру
шкоди, завданої засміченням земель, а
саме: висновку інженерно-геологічного
вишукування, яке повинно бути
проведено, довідку нормативно-грошової
оцінки земель, інформації з визначення
виду нанесеної шкоди, даних щодо
забруднюючих речовин та глибину їх
просочення, класифікації відходів та
їх небезпечності, протоколу вимірювань
показників складу та властивостей
грунтів.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Ільїн О.В.,
суддя Россолов В.В.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 27.01.2014 року на 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014 року
розгляд справи було відкладено на
12.02.2014 року на 9:30 год. у зв"язку із
задоволенням клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи та
неявкою в судове засідання
представників сторін.

Прокурор у відзиві на апеляційну
скаргу та у судових засіданнях 27.01.2014
року та 12.02.2014 року вважає оскаржуване
рішення законним та обґрунтованим,
прийнятим у відповідності до вимог
процесуального та матеріального права,
просить це рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Другий позивач - Державна екологічна
інспекція у відзиві на апеляційну
скаргу та його представник у судовому
засіданні 12.02.2014 року просять рішення
Харківської області від 12 листопада 2013
року по справі №922/3963/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Свої заперечення прокурор та другий
відповідач обгрунтовують тим, що
Державна екологічна інспекція України
є центральним органом виконавчої
влади, який забезпечує реалізацію
державної політики із здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, а тому, з урахуванням вимог
абзацу 4 частини 1 статті 2 ГПК України,
пункту 2 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 08.04.99 N
З-рп/99, статті 7 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» та Положення Про
Державну екологічну інспекцію України,
вказана юридична особа правомірно
визначена прокурором як один з
позивачів у справі, в інтересах якого
подається позов прокурора.

Також зазначають, що проведення
еколого-геологічних лаборотарних
досліджень з фіксацією їх результатів
відповідними протоколами необхідно
лише з метою встановлення факту
забруднення земель, тоді як у даній
справі позов подано про стягнення
збитків, заподіяних не забрудненням, а
засміченням земель, що передбачає
інший спосіб обчислення розміру
збитків відповідно до Методики №149, та
не вимагає встановлення токсичності
розміщених без належного дозволу на
земельній ділянці матеріалів.

Представник першого позивача -
Васищівської селищної ради в судове
засідання 12.02.2014 року не з"явився, хоча
належним чином повідомлявся про дату,
час та місце його проведення, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
поштове повідомлення №810 про
вручення йому 05.02.2014 року копії ухвали,
якою було призначено розгляд
апеляційної скарги в даному судовому
засіданні.

А тому колегія суддів розглядає
апеляційну скаргу за відсутності
представника першого позивача за
наявними у справі матеріалами
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, вислухавши пояснення
представників другого позивача,
відповідача, а також прокурора,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом при
прийнятті оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду першої інстанції
слід залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи та було
вірно встановлено господарським судом
першої інстанції, в ході проведення
Державною екологічною інспекцією у
Харківській області перевірки
додержання вимог природоохоронного
законодавства в діяльності Приватного
підприємства "В'ячеслав", 15.06.2011 року
виявлений факт засмічення відходами
земельної ділянки площею 175м.кв.,
об'ємом 157,5 м3 за адресою: Харківська
область, Харківський район, с. Васищеве,
вул. Промислова, 14, що є порушенням ст. 17
Закону України "Про відходи" та ст. 55
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища".

Даний факт порушення
природоохоронного законодавства
підтверджується Актом обстеження
засміченої земельної ділянки від 15.06.2011
за № 04-13-132 (арк. справи 25-26).

У зв'язку з виявленими порушеннями
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Державної екологічної інспекції у
Харківській області матеріали
перевірки направлено до Харківської
міжрайонної прокуратури для вирішення
питання щодо притягнення до
відповідальності.

За результатами розгляду матеріалів
20.06.2011 року Харківською міжрайонною
прокуратурою порушено кримінальну
справу № 50110166 за фактом службової
недбалості, тобто невиконання
посадовими особами ПП "В'ячеслав" своїх
службових обов'язків через несумлінне
ставлення до них, що заподіяло шкоду
охоронюваним законом інтересам
держави, за ознаками складу злочину,
передбаченого ч.2 ст.367 Кримінальним
кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи,
вищевказана кримінальна справа
направлена до Харківського районного
суду Харківської області, яким 13.09.2011
року винесено постанову про звільнення
директора ПП "В'ячеслав" від
кримінальної відповідальності на
підставі ст.1 п. "в" Закону України "Про
амністію", тобто з нереабілітуючих
підстав.

За результатами перевірки, фахівцями
Державної екологічної інспекції у
Харківській області на підставі
Методики визначення розмірів шкоди,
зумовленої забрудненням і засміченням
земельної ділянки відходами
будівництва, гуми, металобрухту,
твердих відходів та скловати, що
призвело до порушення
природоохоронного законодавства,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
від 27.10.1997 року № 171 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України за № 285/2725
05.05.1998 року (в редакції 2007 року згідно з
наказом Мінприроди України від 04.04.2007
року № 149, далі - Методика), розраховано
шкоду, завдану державі, розмір якої
склала 200270,00 грн., яка до теперішнього
часу не відшкодовані.

На момент прийняття рішення по справі в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем шкоду,
завдану державі в розмірі 200270,00 грн. в
добровільному порядку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
відходи" відходи - це будь-які речовини,
матеріали та предмети, що утворюються у
процесі людської діяльності і не мають
подальшого використання за місцем
утворення чи виявлення та яких їх
власник повинен позбутися шляхом
утилізації чи видалення.

Статтею 55 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
визначено, що розміщення відходів
дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визначених
місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів з додержанням
санітарних і екологічних норм
способом, що забезпечує можливість їх
подальшого використання як вторинної
сировини і безпеку для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людей.

Відповідно до вимог статті 42 Закону
України "Про відходи", статті 111
Земельного кодексу України за псування
сільськогосподарських угідь та інших
земель, їх забруднення хімічними та
радіоактивними речовинами і стічними
водами, засмічення промисловими,
побутовими та іншими відходами винні
особи несуть дисциплінарну,
адміністративну, цивільну чи
кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про
відходи" забороняється
несанкціоноване скидання і розміщення
відходів, у тому числі побутових, у
підземних горизонтах, на території
міст та інших населених пунктів, на
територіях природно-заповідного фонду,
на землях природоохоронного,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення, в
межах водоохоронних зон та зон
санітарної охорони водних об'єктів, в
інших місцях, що може створювати
небезпеку для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людини.

Відповідно до частини 4, 5 статті 68
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Застосування
заходів дисциплінарної,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням навколишнього природного
середовища та погіршення якості
природних ресурсів.

Згідно зі статтею 69 вказаного Закону
шкода, заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації, як правило, в
повному обсязі без застосування норм
зниження розміру стягнення та
незалежно від збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та погіршення якості природних
ресурсів.

Відповідно до статті 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу,
згідно зі статтею 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Відповідно до пункту 3.2 Методики, землі
вважаються засміченими, якщо на
відкритому ґрунті наявні сторонні
предмети і матеріали, сміття без
відповідних дозволів, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.

Згідно з абзацами 2 та 11 статті 1 Закону
України "Про відходи" відходи - будь-які
речовини, матеріали і предмети, що
утворилися у процесі виробництва чи
споживання, а також товари (продукція),
що повністю або частково втратили свої
споживчі властивості і не мають
подальшого використання за місцем їх
утворення чи виявлення і від яких їх
власник позбувається, має намір або
повинен позбутися шляхом утилізації чи
видалення. Утилізація відходів - це
використання відходів як вторинних
матеріальних чи енергетичних ресурсів.

Відповідно до статті 22 Закону України
"Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення" у
процесі експлуатації виробничих,
побутових та інших приміщень,
споруд, обладнання, устаткування,
транспортних засобів, використання
технологій їх власник зобов'язаний
створити безпечні і здорові умови
праці та відпочинку, що відповідають
вимогам санітарних норм, здійснювати
заходи, спрямовані на запобігання
захворюванням, отруєнням, травмам,
забрудненню навколишнього
середовища.

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 32
та частиною 4 статті 33 Закону України
"Про відходи" з метою обмеження та
запобігання негативному впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється вести будь - яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
спеціально уповноважених органів
виконавчої влади у сфері поводження з
відходами лімітів на обсяги утворення
та розміщення відходів. Зберігання та
видалення відходів здійснюються в
місцях, визначених органами місцевого
самоврядування з врахуванням вимог
земельного та природоохоронного
законодавства, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
обсяги відходів відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання.

Аналогічні положення містяться у
частині 2 статті 55 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища", згідно з якою розміщення
відходів дозволяється лише за
наявності спеціального дозволу на
визначених місцевими радами
територіях у межах установлених
лімітів з додержанням санітарних і
екологічних норм способом, що
забезпечує можливість їх подальшого
використання як вторинної сировини і
безпеку для навколишнього природного
середовища і здоров'я людей.

Проте, в порушення вищевказаних вимог
діючого законодавства, у відповідача -
Приватного підприємства "В'ячеслав"
відсутні дозвіл та ліміти на
розміщення відходів у 2011 році.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками процесу.

Згідно з пунктом 3.2 та пунктом 3.3
Методики землі вважаються засміченими,
якщо на відкритому ґрунті наявні
сторонні предмети і матеріали, сміття
без відповідних дозволів, що призвело
або може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.
Факти забруднення (засмічення) земель
встановлюються уповноваженими
особами, які здійснюють державний
контроль за додержанням вимог
природоохоронного законодавства
шляхом оформлення актів перевірок,
протоколів про адміністративне
правопорушення та інших матеріалів, що
підтверджують факт забруднення та
засмічення земель.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 1
Закону України "Про відходи", відходи -
будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Відповідно до даного Закону,
розміщення відходів - зберігання та
захоронення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи
об'єктах.

Згідно Закону України "Про відходи",
спеціально відведені місця чи об'єкти -
місця чи об'єкти (місця розміщення
відходів, сховища, полігони, комплекси,
споруди, ділянки надр тощо), на
використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноважених органів на
видалення відходів чи здійснення інших
операцій з відходами.

Однак під час здійснення перевірки
Інспекцією було встановлено
відсутність у відповідача дозволу та
ліміти на розміщення відходів на 2011
рік.

Згідно з пунктом1.6 Роз'яснень Вищого
Господарського суду України, вирішуючи
спір про відшкодування шкоди,
заподіяної навколишньому природному
середовищу, господарському суду слід
виходити з презумпції вини
правопорушника. Отже позивач не
повинен доводити наявність вини
відповідача у заподіянні шкоди
навколишньому природному середовищу,
навпаки, відповідач повинен довести, що
у діях його працівників відсутня вина у
заподіянні шкоди.

Таким чином, оскільки відповідач не
спростував факту засмічення земельної
ділянки, колегія суддів погоджується
із висновком місцевого господарського
суду щодо наявності достатніх правових
підстав для задоволення позову.

Відповідач апеляційну скаргу
обгрунтовує тим, що прокурор,
визначивши позивачами у справі
Васищівську селищну раду та Державну
екологічну інспекцію у Харківській
області, не обгрунтував, в чому полягає
порушення інтересів держави та
необхідності представництва їх
інтересів у даній справі органами
прокуратури.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із такими посиланнями
зважаючи на таке.

Пунктом 2 частини 1 статті 121
Конституції України на прокуратуру
України покладається представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.12 р. № 7 "Про деякі
питання участі прокурора у розгляді
справ, підвідомчих господарським
судам" у вирішенні питання про
порушення справи за позовною заявою
прокурора господарському суду слід
виходити з такого.

Згідно з абзацем 4 частини 1 статті 2 ГПК
України господарський суд порушує
справи за позовними заявами прокурорів
та їх заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Частиною третьою згаданої
статті передбачено, що у позовній заяві
прокурор самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99 N З-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі -Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» до повноважень
центрального органу виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, належать: здійснення
державного контролю за дотриманням
вимог законодавства України про
охорону земель; проведення
лабораторного аналізу стану
забруднення земель, у тому числі
радіоактивного, в зонах
безпосереднього впливу викидів і
скидів підприємствами забруднюючих
речовин, а також у разі виникнення
аварій та надзвичайних ситуацій;
участь у розробці нормативно-правових
актів у сфері охорони земель;
організація ліквідації екологічних
наслідків аварій, залучення до цього
підприємств, установ, організацій
незалежно від підпорядкування та форм
власності, а також громадян; вирішення
інших питань відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 Положення «Про
Державну екологічну інспекцію
України», затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
N 454/2011, Державна екологічна інспекція
України (Держекоінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра екології та
природних ресурсів України.
Держекоінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Таким чином, Державна екологічна
інспекція України є центральним
органом виконавчої влади, який
забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища, а
тому, з урахуванням вимог абз. 4 частини
1 статті 2 ГПК України, пункту 2
резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 08.04.99 N
З-рп/99, статті 7 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» та Положення Про
Державну екологічну інспекцію України,
вказана юридична особа правомірно
визначена прокурором як один з
позивачів у справі, в інтересах якого
подається позов прокурора.

Також, на думку колегіяї суддів,
прокурор також правильно визначив як
одного з позивачів і Васищівську
селищну раду, оскільки правопорушення
було вчинене на території
Васищівської селищної ради, яка
відповідно до статті 12 Земельного
кодексу України здійснює контроль за
використанням та охороною земель на
відповідній території, а згідно з
частиною 1 статті 13 Конститиції України
також виконує повноваження власника
землі на відповідній території і
відповідно до статті 1, частини 2 статті
2 та статті 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування" представляє
інтереси відповідної територіальної
громади.

Окрім цього, прокурор обгрунтував
порушення інтересів держави у зв"язку
із засміченням відповідачем земельної
ділянки.

Так, рішенням Конституційного Суду
України № 3-рп/99 від 08.04.1999 року
визначено зміст поняття "інтереси
держави" та зазначено, що в основі
інтересів держави є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону
України, гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону землі як
національного багатства, захист прав
усіх суб'єктів права власності та
господарювання тощо. Із врахуванням
того, що "інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обгрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до статті 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Отже, засмічення земельної ділянки
безпосередньо стосується інтересів
держави.

Апелянт в апеляційній скарзі також
вказує на те, що місцевий
господарський суд безпідставно не
прийняв як доказ, що спростовує позовні
вимоги, акт обстеження дотримання
вимог природоохоронного законодавства
№04-13-175 від 27.07.2011 р., який складений
Державною екологічною інспекцією у
Харківській області у присутності
слідчого Харківської міжрайонної
прокуратури, в якому зазначено, що
станом на 27.07.2011 року на території ПП
«Вячеслав» розміщення твердих
побутових, промислових та будівельних
відходів не встановлено.

Проте, колегія суддів вважає таке
твердження безпідставним, оскільки, як
вже зазначалося вище, факт засмічення
відходами земельної ділянки площею
175м.кв., об'ємом 157,5 м3 за адресою:
Харківська область, Харківський район,
с. Васищеве, вул. Промислова, 14, був
виявлений 15.06.2011 року, що
підтверджується Актом обстеження
засміченої земельної ділянки від 15.06.2011
за № 04-13-132.

Таким чином, акт, на який посилається
апелянт, свідчить лише про відсутність
відходів на вищезазначеній земельній
ділянці станом на 27.07.2011 року та не
спростовує факту засмічення цієї
земельної ділянки станом на 15.06.2011
року.

Крім того, відповідач в апеляційній
скарзі зазначає, що матеріали справи
не містять документів, які відповідно
до вимог Методики №149, є необхідними
для визначення розміру шкоди, завданої
засміченням земель, а саме: висновку
інженерно-геологічного вишукування,
яке повинно бути проведено, довідку
нормативно-грошової оцінки земель,
інформації з визначення виду нанесеної
шкоди, даних щодо забруднюючих речовин
та глибину їх просочення, класифікації
відходів та їх небезпечності,
протоколу вимірювань показників
складу та властивостей грунтів.

Однак, колегія суддів вважає такі
посилання помилковими, зважаючи на те,
що проведення еколого-геологічних
лаборотарних досліджень з фіксацією їх
результатів відповідними протоколами
необхідно лише з метою встановлення
факту забруднення земель, тоді як у
даній справі позов подано про
стягнення збитків, заподіяних не
забрудненням, а засміченням земель, що
передбачає інший спосіб обчислення
розміру збитків відповідно до Методики
№149, та не вимагає встановлення
токсичності розміщених без належного
дозволу на земельній ділянці
матеріалів.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 12 листопада 2013
року по справі №922/3963/13 залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.02.2014
року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.