м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24000/13 10.02.14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "БАДМ"

до всеукраїнської благодійної
організації "ВСЕУКРАЇНСЬКА МЕРЕЖА
ЛЮДЕЙ, ЯКІ ЖИВУТЬ З ВІЛ/СНІД"

про стягнення 175.193,99 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Пічко Р.С. - за довіреністю від
10.12.2013 № б/н;

відповідача: Савчук Т.В. - за
довіреністю від 24.01.2014 № 83.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "БАДМ" звернулося до
Господарського суду міста Києва із
позовом до всеукраїнської благодійної
організації "ВСЕУКРАЇНСЬКА МЕРЕЖА
ЛЮДЕЙ, ЯКІ ЖИВУТЬ З ВІЛ/СНІД" про
стягнення з останнього заборгованості
в сумі 175.193,99 грн.

Суть спору: позивач свої позовні вимоги
мотивує тим, що останнім, на підставі
договору поставки від 19.06.2012 № 19/06-2012.2,
поставлено товар, який стороною
вказаного договору отримано, проте
відповідачем у повному обсязі не
оплачено, а тому позивач звернуся до
господарського суду за захистом своїх
порушених прав шляхом стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
175.193,99 грн, з яких: 159.108,74 грн - основна
заборгованість; 2.406,25 - 3 % річних; 2.406,25 - 3
% за користування відповідачем
грошовими коштами позивача; 11.272,75 грн -
пеня.

Відповідач, скориставшись правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, надав
суду відзив, яким позов відхилив
повністю, з тих підстав, що
відповідачем було здійснено
зарахування зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
саме на суму 159.108,74 грн. Вимоги
відповідача до позивача виникли
внаслідок порушення останнім правил у
здійсненні господарської діяльності,
тобто вимоги відповідача полягають у
застосуванні до відповідача штрафної
санкції у вигляді пені в сумі 159.108,74 грн
за прострочення позивачем обов'язку з
вчасної поставки товару за договором
від 19.06.2012 № 19/06-2012.2.

Таким чином, відповідач вважає, що
провадження у справі підлягає
припиненню в порядку, встановленому п.
1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Позивач, у свою чергу, надав суду
додаткові пояснення по суті спору, у
відповідності до яких позивач проти
тверджень відповідача заперечив та
зазначив, що зарахування зустрічних
однорідних вимог за заявою відповідача
є неможливим, оскільки такі вимоги не є
однорідними, тобто позивач вважає, що
вимога позивача про виконання
відповідачем грошових обов'язків за
поставлений товар за договором і
вимога відповідача про застосування до
позивача господарської санкції у
вигляді пені - за своєю юридичною
природою є різними.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.12.2013 прийнято позовну заяву
товариства з обмеженою
відповідальністю "БАДМ" до розгляду та
порушено провадження у справі №
910/24000/13, а її розгляд призначено на
27.01.2014.

У судовому засіданні 27.01.2014 судом
оголошено перерву до 10.02.2014.

В судовому засіданні 10.02.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних
представників сторін судового процесу
по суті даного спору та дослідивши
наявні докази у матеріалах даної
справи, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В :

Між всеукраїнською благодійною
організацією «ВСЕУКРАЇНСЬКА МЕРЕЖА
ЛЮДЕЙ, ЯКІ ЖИВУТЬ З ВІЛ/СНІД» (далі -
відповідач), державною установою
«УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ПРОФІЛАКТИКИ І
БОРОТЬБИ ЗІ СНІДом Міністерства
охорони здоров'я України» (далі - центр)
та товариством з обмеженою
відповідальністю «БАДМ» (ділі -
позивач) укладено договір поставки від
19 червня 2012 № 19/06-2012.2 (далі - Договір).

У відповідності до предмету Договору
позивач, в порядку та на умовах,
визначених Договором, приймає на себе
зобов'язання передати у власність
центра товари, визначені у п. 1.2
Договору, а також вчинити від імені
центру дії та правочини, необхідні для
доставки та передачі товару
регіональним закладам охорони
здоров'я-отримувачам товару (далі -
отримувачі) (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору перелік
регіональних отримувачів наводиться у
додатках до Договору, який після їх
підписання і скріплення печатками
уповноваженими представниками сторін
становлять невід'ємну частину
Договору. Термін поставки,
найменування, асортимент, обсяг та
кількість товару, що поставляється
центру з подальшою передачею
отримувачам відповідно до умов
Договору, узгоджується сторонами у
специфікації(ях) до Договору, які
оформлюються у вигляді додатків до
Договору та після їх підписання і
скріплення печатками уповноваженими
представниками сторін становлять
невід'ємну частину Договору.

Центр, у свою чергу, приймає на себе
зобов'язання на умовах Договору
прийняти товар від позивача, а
відповідач - оплатити товар (п. 1.4
Договору).

Пунктом 2.7 Договору сторони угодили, що
якщо інше не зазначено у специфікації,
позивач зобов'язується доставити товар
отримувачам у строк не більше ніж 15
(п'ятнадцять) робочих днів з моменту
отримання від центру накладних, якими
оформлюється передача товару від
центру до кожного окремого кінцевого
отримувача товару.

Розрахунки за товар, якщо інше не
встановлено у специфікації,
здійснюються таким чином:

- 50 % авансовий платіж
здійснюватиметься протягом 30
(тридцяти) робочих днів після
підписання відповідної специфікації;

- 50 % остаточний платіж
здійснюватиметься протягом 10 (десяти)
робочих днів з моменту підписання
сторонами Акту прийому-передачі товару
та представленні відповідачеві копія
видаткової накладної, засвідчена
печаткою центру (п. 3.2 Договору).

Також остаточний розрахунок
здійснюється після передачі центру
оригіналів документів щодо
приймання-передачі (зокрема, акту
виконаних робіт (щодо розвезення
товарів), оригіналів підписаних
накладних та довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей
отримувачами (п. 3.3 Договору).

У відповідності до п. 3.5 Договору
сторони домовилися, що вартість
виконання дорученого за Договором, а
також витрати, що їх несе позивач,
включаються у вартість товару, що
поставляється.

Згідно п. 5.5 Договору у разі відсутності
претензій у сторін до поставленого
товару, Акт приймання-передачі товару
підписується протягом 10 (десяти)
робочих днів з моменту приймання
товару останніми, за датою приймання,
із отримувачів згідно даного пункту
Договору. Отримання кожним отримувачем
товару має підтверджуватися
відповідними документами (підписана
накладна, довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей
постачальниками), копії яких мають бути
засвідчені печаткою центра. Обов'язок
позивача передати товари отримувачам
вважається виконаним за умови
підписання сторонами Акту
приймання-передачі товару.

Як визначено сторонами у п. 7.2 Договору
за кожен випадок порушення строків
доставки товару позивач сплачує
відповідачеві пеню у розмірі 0,1 % за
кожен день прострочення від вартості
невчасно доставленого або не
доставленого товару.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору (ст. 526 Цивільного Кодексу
України), а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускаються
(ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір є
змішаним, оскільки у правочині
містяться елементи різних договорів, а
саме: 1) договором поставки; 2) договір
доручення.

Таким чином, права та обов'язки сторін
визначаються, у тому числі, положеннями
параграфів 1, 3 глави 54 та главою 68
Цивільного кодексу України.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України унормовано, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. За договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу
України).

За договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя (ч. 1 ст. 1000 ЦК
України).

Отже, 03 липня 2012 року між сторонами
Договору укладено до нього Додаток № 2,
який є специфікацією до Договору, (далі
- Додаток № 2) та у відповідності до
якого позивач зобов'язався поставити
товар загальною вартістю 6.099.075,90 грн, і
за умовами Додатку № 2 отримувачем
товару є центр.

Позивачем зобов'язання за Договором і
Додатком № 2 виконано у повному обсязі,
що підтверджується підписаними
сторонами Договору та скріпленими
відбитками їх печаток Актами
прийому-передачі товару від 11.12.2012 № 1
на суму 3.948.957,75 грн та від 21.03.2013 № 2 на
суму 2.150.118,15 грн, а також
товарно-транспортними накладними,
підписаними позивачем і одержувачем
товару та які, водночас, скріплені
відбитками їх печаток (засвідчені
копії накладних та вказаних актів
наявні у справі).

Спір між сторонами даного судового
процесу виник внаслідок прострочення
відповідачем зобов'язання з оплати
поставленого одержувачеві товару,
вказаний товар на користь позивача
оплачено частково в сумі 5.939.967,16 грн.
Таким чином, вартість неоплаченого
товару складає 159.108,74 грн.

11 червня 2013 року відповідачем
надіслано позивачеві заяву від 10.06.2013 №
815, у відповідності до якої
відповідачем здійснено зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав. Вимоги
відповідача до позивача полягають у
застосуванні до останнього
господарської санкції у вигляді пені,
на підставі п. 7.2 Договору, у зв'язку із
порушенням позивачем умов Договору,
визначених п. 2.5, а саме вимоги виникли
до позивача внаслідок порушення ним
строків, які ставляться до поставки
товару одержувачеві. Сума вимог
відповідача до позивача складає 159.108,74
грн.

Статтею 601 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін. Аналогічні положення містяться
у ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу
України.

Щодо заперечень позивача про
безпідставність зарахування
зустрічних однорідних вимог, оскільки
вони є різними, суд зазначає, що
наведені твердження позивача
відхиляються, з тих підстав, що
зустрічні вимоги сторін спору є
однорідними (грошовими), і однорідність
цих вимог випливає із їх юридичної
природи і матеріального змісту та не
залежить від підстав виникнення
зобов'язань.

Таким чином, зобов'язання відповідача
перед позивачем, яке полягає в оплаті
поставленого товару на підставі
Договору в сумі 159.108,74 грн, вважаються
припиненими.

Отже, з огляду на вищенаведене, предмет
спору в частині позовної вимоги про
стягнення з відповідача основної
заборгованості в сумі 159.108,74 грн був
відсутній до порушення провадження у
даній справі, відтак, зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові у вказаній частині.

Крім того, враховуючи, що у
правовідносинах сторін даного спору
має місце допущене з боку відповідача
прострочення грошового зобов'язання,
позивачем заявлено позовну вимогу про
стягнення з відповідача 3 відсотків
річних за період часу з 06.04.2013 по 06.10.2013 в
сумі 2.406,25 грн, також, господарської
санкції у вигляді пені в сумі 2.406,25 грн
та проценти за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 3 %, що
складає 2.406,25 грн.

Розглядаючи спір в частині
застосування до відповідача
господарської санкції, шляхом
стягнення з останнього пені, а також 3 %
за користування чужими грошовими
коштами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися, у тому числі,
неустойкою і правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 546,
ч. 1 ст. 1 547 ЦК України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України
визначено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, договірні правовідносини
між платниками та одержувачами
грошових коштів щодо відповідальності
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону).

Крім того, згідно статті 536 ЦК України
за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином в силу наведених норм
матеріального права, пеня та проценти
за користування чужими грошовими
коштами можуть бути стягнуті саме в
разі, якщо таке передбачено договором
(встановлено за згодою сторін).

Проте, як встановлено судом, Договір
від 19.06.2012 № 19/06-2012.2 не містить окремої
умови щодо сплати відповідачем
позивачеві, у разі прострочення оплати
товару, процентів за користування
чужими грошовими коштами, а також
вказаним правочином не передбачено
господарські санкції у вигляді пені,
яку відповідач зобов'язаний сплатити у
разі порушення ним господарського
зобов'язання за Договором, яке полягає
в оплати отриманого товару.

Відтак, заявлені позивачем позовні
вимоги про стягнення з відповідача
пені в сумі 11.272,75 грн, а також 3 % за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 2.406,25 грн визнаються судом таким,
що безпідставно заявлені, а тому
задоволенню не підлягають.

Щодо заявленої позовної вимоги про
застосування до відповідача
відповідальності за порушення
останнім грошового зобов'язання, на
підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає,
що дана вимога підлягає задоволенню
частково з огляду на таке.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи з розрахунку вказаної вище
вимоги, то вона нараховується
позивачем за такий період часу
прострочення: з 06.04.2013 по 06.10.2013, проте,
суд із вказаним періодом не
погоджується, з таких підстав:

- по-перше: 06 квітня 2013 року перепадає на
вихідний день - суботу, відтак, 3 % річних
слід нараховувати починаючи з першого
робочого дня тижня, тобто з понеділка -
08 квітня 2013 року;

- по-друге: з огляду на те, що період
прострочення зобов'язання по оплати
отриманого товару за Договором у
відповідача припинилося з моменту
зарахування однорідних зустрічних
вимог, тому суд дійшов висновку, що 3 %
річних слід нараховувати до моменту
надсилання відповідачем позивачеві
заяви від 10.06.2013 № 815 про зарахування
зустрічних однорідних вимог, тобто у
строк до 11.06.2013, включно.

Таким чином, відповідно до здійсненого
судом розрахунку, сума 3 % річних за
період часу прострочення з 08.04.2013 по
11.06.2013 складає 850,03 грн (159.108,74 грн * 3 % / 365 *
65 днів прострочення = 850,03 грн).

Отже, з урахуванням викладеного вище,
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, відтак, у відповідності до ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з всеукраїнської
благодійної організації
«ВСЕУКРАЇНСЬКА МЕРЕЖА ЛЮДЕЙ, ЯКІ
ЖИВУТЬ З ВІЛ/СНІД» (01103, м. Київ,
Печерський район, вул. Академіка
Філатова, буд. 3/1; ідентифікаційний код
21721459, з будь-якого його рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконавчого провадження) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "БАДМ" (49005,
Дніпропетровська обл., м.
Дніпропетровськ, Жовтневий район, вул.
Панікахи, буд. 2; ідентифікаційний код
31816235, на будь-який його рахунок,
виявлений державним виконавцем під час
виконавчого провадження) три відсотки
річних в сумі 850,03 (вісімсот п'ятдесят)
грн 03 коп.; витрати по сплаті судового
збору в сумі 17,00 (сімнадцять) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити
повністю.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20 лютого 2014
року.

Суддя
С.В. Балац