ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р.
Справа № 922/4492/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Білозір А.В. (довіреність №
14-329 від 16.03.2012 року);

відповідача - Зубрич Д.О. (довіреність
№06/3931 від 30.12.2013 року)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх.№3808Х/1-38) на рішення
господарського суду Харківської
області від 26.11.2013 року

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України",
м.Київ

до ПАТ "Харківміськгаз", м.Харків

про стягнення 330 770,80 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ НАК "Нафтогаз України",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до ПАТ
"Харківміськгаз", в якому просив суд
стягнути з відповідача 3% річних у
розмірі 55128,47 грн., пеню в розмірі 275642,33
грн., загалом 330770,80 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 року у
справі №922/4492/13 (суддя Лаврова Л.С.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 3 %
річних в розмірі 55 128,47 грн. В іншій
частині позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду
першої інстанції, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 року в
частині відмови у стягненні пені та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовну вимогу про
стягнення з відповідача пені у сумі
187475,29 грн.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

30 березня 2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та ПАТ
«Харківміськгаз» (покупець) був
укладений договір № 7/3-Н
купівлі-продажу природного газу (а.с.17).

Відповідно до умов договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити газ на умовах даного договору
( пункт 1.1 договору).

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації населенню
(пункт 1.2 договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
продавець передає покупцеві з у період
з 01.02.2012 року по 31.12.2012 року газ в обсязі
до 307070 тис. куб. м.

Вартість природного газу передбачена
пунктом 5. 1 договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати планових обсягів газу
протягом місяця поставки з урахуванням
положень п.6.2 договору.

Відповідно до п.6.2 договору, оплата за
газ здійснюється з поточного рахунка
із спеціальним режимом використання
покупця на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
продавця відповідно до вимог Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу» кожного
банківського дня розрахункового
місяця згідно з алгоритмом розподілу
коштів, установленим відповідною
постановою НКРЕ, та зараховується, як
оплата за газ в тому ж місяці, у якому
надійшли кошти.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 31-го
числа наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що
кількість газу, поставленого покупцю,
закріплюється щомісячними актами
приймання-передачі газу, які
підписуються продавцем та покупцем.

Не пізніше 5 (п'ятого) числа місяця
наступного за місяцем поставки газу,
покупець зобов'язується надати
продавцю підписані та скріплені
печаткою покупця два примірники акту
приймання-передачі газу, в яких
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Акти приймання передачі
газу є підставою для остаточних
розрахунків.

Відповідно до пункту 11.1. договору,
договір набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін, … і діє в
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року, а в частині розрахунків- до їх
повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується сторонами, на виконання
п.2.1 договору позивачем з березня 2012
року по грудень 2012 року було передано
відповідачу природний газ на загальну
суму 81233780,97 грн., що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу від 31.03.2012року, від 30.04.2012 року, від
31.05.2012 року, від 30.06.2012 року, від 31.07.2012
року, від 31.08.2012 року, від 30.09.2012 року, від
31.10.2012 року, від 30.11.2012 року, від 31.12.2012
року.

Вказані акти підписані сторонами та
скріплені їх печатками (а.с.25-34).

Відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання щодо своєчасності
виконання умов договору, та порушив
строки оплати поставок за газ.

У зв'язку з цим, позивач нарахував до
сплати відповідачу за неналежне
виконання зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу пеню в
розмірі 275 642,33 грн. та 3% річних у
розмірі 55128,47 грн.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Відповідно до ст.599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», п.4.1 сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Пунктом 7.1 укладеного сторонами
договору визначено, що за невиконання
або неналежне виконання своїх
зобов'язань за цим договором сторони
несуть відповідальність згідно з цим
договором і чинним законодавством
України.

Таким чином, обґрунтованим, на думку
колегії суддів є стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 55128,47
грн., що підтверджується наданим
позивачем розрахунком (а.с.10-16).

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість стягнення пені за
неналежне виконання грошових
зобов'язань під час дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

До матеріалів справи відповідачем
надано ухвалу господарського суду
Харківської області від 09 січня 2003 року
у справі № 922/092/13, якою порушено
провадження у справі про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
«Харківміськгаз», м. Харків (код 03359552)
та одночасно введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів (а.с. 85).

Відповідно до положень статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин), мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Частиною четвертою статті 12 цього
Закону встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
справи про банкрутство.

Згідно з абзацом другим частини
четвертої статті 12 Закону, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону для нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
не нараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржнику, щодо
якого діє мораторій, введений при
провадженні справи про його
банкрутство. Аналогічну правову
позицію про те, що протягом дії
здійснення провадження у справі про
банкрутство встановлюється заборона
на нарахування боржнику, щодо якого
порушено справу про банкрутство та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів неустойки незалежно від
часу їх виникнення, викладено у
постанові Верховного Суду України від
12.03.2013 року №29/5005/16170/2011.

Таким чином, господарський суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про неправомірність
стягнення пені за неналежне виконання
грошових зобов'язань під час дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Такий висновок узгоджується з позицією
Вищого господарського суду України,
яка викладена в інформаційному листі
від 15.03.2011р. № 01-06/249 "Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів" (зі змінами
внесеними інформаційним листом ВГСУ
від 22.01.2013р. № 01-06/85/2013), де, зокрема,
зазначено, що за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів у порядку,
передбаченому розділом XII-2
Господарського процесуального
кодексу України, Верховним Судом
України прийнято низку постанов, у
яких викладено, зокрема, такі правові
позиції у спорах, що виникають у
розгляді справ про банкрутство:
боржник повинен виконувати
зобов'язання, що виникли після введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів в процедурі банкрутства,
але пеня та штраф за їх невиконання або
неналежне виконання не нараховуються,
за винятком випадків, встановлених
спеціальними нормами законодавства .

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга позивача задоволенню не
підлягає, а підстави для скасування
рішення господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 року у
справі № 922/4492/13 відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 року у
справі № 922/4492/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили
з дня її підписання і може бути
оскаржена протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
922/4492/13 підписано 18.02.2014 року.

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.