ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2014 року
Справа №904/9915/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.-
доповідача

суддів: Верхогляд Т.А., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання:
Гаврилові О.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Рева І.В. адвокат,
посвідчення №1295 від 21.02.01;

представник відповідача в судове
засідання не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Всеукраїнський Виробничий Альянс" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22.01.2014
року у справі №904/9915/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Східенерготрейдінг",
с. Озерянівка, м. Горлівка, Донецька
область

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
Виробничий Альянс", м. Дніпропетровськ

про стягнення 258 556,55 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 22.01.2014
року у справі №904/9915/13 (суддя Ніколенко
М.О.) позовні вимоги задоволені
частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
Виробничий Альянс" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Східенерготрейдінг"
247 654,80 грн. - суми основного боргу; 639,39
грн. - 3% річних від простроченої суми; 4
965,89 грн. - судових витрат; 8 000,00 грн. -
витрат на оплату послуг адвоката. В
решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що у зв'язку із
недотриманням сторонами вимог
оформлення первинних документів
бухгалтерського обліку, що надані
позивачем до позовної заяви накладні,
рахунки-фактури, довіреності,
замовлення тощо, в яких відсутні
посилання на договір поставки №О-12.06/13
від 12.06.2013 року, неможливо достовірно
встановити взаємну пов'язаність
Договору та видаткових накладних.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу та 3%
річних, суд застосовував положення ст.
193 ГК України та ст.ст. 525, 526, 610, 611, 625 ЦК
України.

Щодо вимоги позивача про стягнення
пені, то господарський суд відмовляючи
зазначив, що неможливо застосувати до
спірних правовідносин сторін
положення договору №О-12.06/13 від 12.06.2013
року (п. 6.5 щодо порядку нарахування
пені), а підстави та розмір
відповідальності у вигляді пені за
несвоєчасну оплату поставленого
товару, чинним законодавством не
визначено.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернувся
відповідач із апеляційною скаргою, в
якій посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме:

- на порушення положень ст. 56 ГПК
України, позивач не надіслав на адресу
відповідача копію позовної заяви,
внаслідок чого відповідач не мав
можливості надати обґрунтований
відзив на позовну заяву;

- на порушення ч. 3 ст. 22 ГПК України, суд
відмовив в задоволенні клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи з метою надання додаткових
доказів, що призвело до позбавлення
процесуальних прав відповідача;

- на порушення п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України,
суд без належного підтвердження
отримання ухвали суду про порушення
провадження у справі, без урахування
позиції відповідача, без уточнення
погашення суми боргу прийняв рішення
по справі;

- безпідставно покладено витрати на
оплату послуг адвоката в розмірі 8 000
грн., оскільки у позовній заяві не
конкретизовано, які саме зобов'язання
порушені відповідачем та зроблений
хибний висновок щодо договірних
відносин сторін.

Просить скасувати оскаржуване рішення
та прийняти нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

25.02.2014 року від позивача надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
представник зазначає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими, а рішення
господарського суду прийнято у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у справі.

25.02.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення вимог апеляційної скарги
та просив оскаржуване рішення залишити
без змін.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином, відповідно до вимог
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України 20.02.2013
року №28.

25.02.2014 року до канцелярії суду від
представника відповідача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату, у зв'язку
можливістю мирного врегулювання спору
та перебуванням представника
підприємства в іншому судовому
засіданні.

Представник позивача заперечував
проти задоволення клопотання
відповідача.

Колегія суддів, порадившись на місці,
вирішила, що матеріалів справи
достатньо для вирішення спору по суті
та прийняття обґрунтованого рішення у
справі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали
справи, перевіривши доводи і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга товариства з
обмеженою відповідальністю
"Всеукраїнський Виробничий Альянс" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22.01.2014
року у справі №904/9915/13 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Між позивачем та відповідачем укладено
Договір №О-12.06/13 від 12.06.2013 року, за яким
позивач зобов'язаний на протязі усього
строку дії Договору за завданнями
відповідача в порядку та на умовах
визначених цим Договором передати у
власність відповідача товар, а
відповідач, у свою чергу,
зобов'язується прийняти та оплатити
товар, на умовах даного Договору
(а.с.15-21).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач передав відповідачу продукцію
загальною вартістю 247 654, 80 грн., що
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку
(накладними №85 від 07.10.2013 року, №101 від
28.10.2013 року; рахунками-фактурами №102 від
07.10.2013 року, №120 від 28.10.2013 року;
довіреностями №1299 від 07.10.2013 року, №1311
від 28.10.2013 року; замовленнями №4 від
24.09.2013 року, №5 від 18.10.2013 року).

При проведенні аналізу первинних
документів бухгалтерського обліку,
господарським судом встановлено
порушення умов п. 2, 4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

В жодному з документів не зазначено, на
виконання якого договору вони
виготовлені, тобто відсутній зв'язок з
Договором №О-12.06/13 від 12.06.2013 року, що
виключає право позивача на
застосування його положення, а саме п.
6.5. в частині стягнення пені в розмірі 2
262,36 грн.

Господарський суд першої інстанції
зробив вірний висновок, що позивач має
право вимагати сплату основної суми
боргу - 24 654,80 грн., за отриманий товар, а
на підставі положень ст. 625 ЦК України
підлягає нарахуванню 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, що становить 639, 39 грн.

Однак вимога позивача щодо стягнення
пені є безпідставно заявленою,
оскільки, як вірно зазначив
господарський суд у своєму рішенні, з
чим погоджується колегія суддів
апеляційного господарського суду,
господарський договір (угода) є не
єдиною підставою виникнення
відповідного зобов'язання, то сама лише
відсутність між сторонами спірних
правовідносин такого договору (угоди)
або не зазначення в останньому умов
(пунктів) щодо відповідальності за
порушення грошового зобов'язання не
перешкоджає застосуванню даної
відповідальності, але тільки у разі
якщо підстави такого застосування і
розмір відповідальності передбачено
актами законодавства (постанова
пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013 року
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Щодо посилань в апеляційній скарзі на:

- не направлення копії позовної заяви
відповідачу, то таке твердження
спростовується фіскальним чеком
відділення поштового зв'язку №5958 від
12.12.2013 року (а.с.7) та описом вкладення у
цінний лист із відбитком відділення
поштового зв'язку (а.с.8);

- відсутність доказів отримання
відповідачем ухвали про порушення
провадження у справі, спростовується
наявним в матеріалах справи
рекомендованим поштовим повідомлення
про вручення поштового відправлення
(а.с.40) із відміткою про отримання
представником відповідача « 30.12.2013
року»;

- доводи про безпідставно покладений
обов'язок відшкодувати витрати
пов'язанні із наданням послуг адвоката
в розмірі 8 000 грн., спростовується
положеннями ст.ст. 48, 49 ГПК України, а
також згідно постанови пленуму ВГС
України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI ГПК України» витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

В матеріалах справи міститься договір
на надання правової допомоги від 27.11.2013
року (а.с.34-36), укладений між позивачем
та адвокатом - Ревою І.В., повноваження
якого підтверджується копією
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю №1295 від 21.03.2011
року (а.с.37) та платіжним дорученням про
сплату позивачем суми в розмірі 8 000грн.
на користь адвоката за надання послуг,
згідно договору правової допомоги
(а.с.38).

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд не вбачає підстав
для скасування рішення господарського
суду Дніпропетровської області,
оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно встановив фактичні обставини
справи, дав їм належну юридичну оцінку,
вірно стягнув з відповідача суму
основного боргу та 3% річних. Доводи
апеляційної скарги не можуть бути
підставою для скасування судового
рішення, оскільки вони суперечать
вимогам закону.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Всеукраїнський Виробничий Альянс" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22.01.2014
року у справі №904/9915/13 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22.01.2014
року у справі №904/9915/13 залишити без
змін.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Всеукраїнський
Виробничий Альянс" на користь
Державного бюджету України суму
недоплаченого судового збору в розмірі
109 (сто дев'ять) грн.

Видачу наказу доручити господарському
суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст складений 26.02.2014 року.

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
Т.А. Верхогляд

Суддя
І.В. Тищик