КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. Справа№ 910/21146/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Мазурок Я.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства «Аудиторська фірма
«Аналітик» на рішення Господарського
суду міста Києва від 11.12.2013 року (суддя
Гулевець О.В.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Аудиторська
фірма «Аналітик»

до Комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація»

про про визнання
недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Аудиторська фірма
«Аналітик» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до КП
«Київжитлоспецексплуатація» про
визнання недійсним договору.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 року в задоволенні
позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з`ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а тому
просить суд скасувати рішення
Господарського суду м. Києва від 11.12.2013
року та постановити нове, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.01.2014 року
колегією суддів прийнято до
провадження апеляційну скаргу і
призначено до розгляду на 11.02.2014 року.

Через відділ документального
забезпечення до суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він зазначає, що рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва без змін.

Представник відповідача в судове
засідання з`явився та надав усні
пояснення стосовно предмету спору.

Представник позивача в судове
засідання на вказану дату не з`явився,
про день та час розгляду апеляційної
скарги був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні
матеріали справи, встановив наступне:

Між Аудиторською фірмою у формі
Закритого акціонерного товариства
«Аналітик», правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
Аудиторська фірма «Аналітик» та
Комунальним підприємством
«Київжитлоспецексплуатація» був
укладений договір № 445 від 01.07.2002 року
про надання послуг на теплопостачання
та технічне обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО, ГВП та їх абонентських
уводів.

Предметом даного договору є надання
послуг на теплопостачання та своєчасна
оплата в повному обсязі спожитої
енергії у гарячій воді та
експлуатаційних витрат,
обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО, ГВП та їх абонентських
уводів в нежилому приміщенні (будинку)
за адресою: вул. Хрещатик, 44, А,Б,В.

Позивач, зазначає, що даний договір
підлягає визнанню недійсним судом,
посилаючись на наступне:

- договір № 445 від 01.07.2002 року про
надання послуг на теплопостачання та
технічне обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО, ГВП та їх абонентських
уводів не відповідає положенням ст. 24
Закону України "Про теплопостачання",
оскільки відповідач відмовляє у
запитах позивача щодо надання
інформації про режим теплопостачання;

- згідно положень ч. 1 ст. 25 Закону
України «Про теплопостачання», даний
договір потрібно віднести до договору
теплопостачання (купівлі-продажу
теплової енергії), однак, укладений між
сторонами договір є договором про
надання послуг;

- у відповідача відсутня ліцензія
на здійснення теплопостачання, що
суперечить Закону України «Про
теплопостачання» та Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності»;

- форма договору не відповідає
Типовому договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 630 від 21 липня 2005
року та Типовому договору, який діяв на
момент укладення оспорюваного
договору, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1497 від 30
грудня 1997 року;

- відповідач, відповідно до
оспорюваного договору, не є прямим
постачальником теплової енергії, а
лише розподіляє теплову енергію, яку
надає ПАТ «Київенерго», між
споживачами нежилого будинку № 44 по
вул. Хрещатик в м. Києві пропорційно до
площі, яку вони займають на підставі
договорів оренди та договорів
купівлі-продажу.

Розрахунок здійснюється на підставі
договору про постачання теплової
енергії у гарячій воді № 153-8564-9 від
15.09.2001 року, який укладений між
відповідачем та ПАТ «Київенерго».

Як зазначено позивачем, відповідач
вказує, що він розподіляє
теплопостачання відповідно до
відсотка займаної площі споживачем.
Проте цього пункту в договорі не має, а
тому, відповідач не дотримується умов
укладеного договору та на власний
розсуд здійснює розрахунки площі
опалення приміщень та нарахування
обсягу теплопостачання всім
споживачам, які знаходяться за адресою
м. Київ, вул. Хрещатик, 44, зокрема,
позивачу.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Таким чином, при визначенні питання
недійсності правочину має
застосовуватися законодавство, яке
діяло на момент його укладання.

Вирішуючи спір про визнання договору
недійсним, необхідним є встановлення
наявності тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків.

Як передбачено ст. 48 Цивільного кодексу
УРСР, який був чинний на момент
укладення оспорюваного договору
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

Пунктом 2.1. оспорюваного договору,
передбачено при виконанні умов цього
договору, а також вирішенні всіх
питань, що не обумовлені цим договором,
сторони зобов'язуються керуватися
тарифами, затвердженими Київською
міською держадміністрацією,
Положенням про
Держенергоспоживнагляд, Правилами
користування тепловою енергією,
Правилами технічної експлуатації
тепловикористовуючих установок і
теплових мереж, нормативними актами з
питань користування та
взаєморозрахунків за енергоносії,
чинним законодавством України.

Мотивуючи позовні вимоги позивач,
зазначає, що оспорюваний Договір
суперечить Закону України «Про
теплопостачання» від 02.06.2005 року,
Цивільному кодексу України від 16.01.2003
року, Господарському кодексу України
від 16.01.2003 року, Закону України «Про
доступ до публічної інформації» від
13.01.2011 року, Постанові Кабінету
Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

Однак, вищевказані нормативно-правові
акти не були чинними на час укладення
договору № 445 від 01.07.2002 року про
надання послуг на теплопостачання та
технічне обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО, ГВП та їх абонентських
уводів, а тому сторони не могли
керуватися ними при укладенні
оспорюваного договору та відповідно
посилання на вищевказані норми
законодавства є безпідставними.

Водночас, посилання позивача на
Типовий договір про надання населенню
послуг з водо-, теплопостачання та
водовідведення, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1497 від 30 грудня 1997 рокувірно не було
прийнято судом до уваги, оскільки даний
Типовий договір не застосовується до
правовідносин, які склалися між
сторонами.

Відповідно до п. 2.2.1., п. 2.2.2. договору,
відповідач - КП
«Київжитлоспецексплуатація» взяв на
себе зобов'язання розподіляти надану
енергопостачальною організацією
вцілому на будинок, що знаходиться за
адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 44,
теплому енергію у вигляді гарячої води
на потреби: опалення та вентиляції (під
час опалювального сезону), гарячого
водопостачання (протягом року), в
кількості та в обсягах згідно з заявкою
орендаря (звернення доручення).

Надавати послуги по розрахунковому
обслуговуванню орендарів з
енергопостачальною організацією за
спожиту теплову енергію (Додаток №1),
проводити засобами Дирекції технічне
обслуговування на ремонт
внутрішньобудинкових систем опалення,
ГВП, абонентських уводів.

Згідно умов вищевказаного договору,
вбачається, що відповідач взяв на себе
зобов'язання розподіляти надану
енергопостачальною організацією
теплову енергію у вигляді гарячої води
на потреби, надати послуги з технічного
обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО, ГВП та їх абонентських
уводів в будинку, що знаходиться за
адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 44.

Як вбачається з матеріалів справи,
постачання теплової енергії, яку
розподіляє відповідач серед
споживачів у будинку, що знаходиться за
адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 44,
здійснюється енергопостачальною
організацією - ПАТ «Київенерго» на
підставі договору № 153-8564-9 від 15.09.2001
року на постачання теплової енергії у
гарячій воді.

Отже, відповідач не є постачальником
теплової енергії, а лише розподіляє між
споживачами теплову енергію, яку надає
ПАТ «Київенерго», а тому посилання
позивача на необхідність наявності у
відповідача - КП
«Київжитлоспецексплуатація»
відповідної ліцензії, а також, на
цивільно-правову природу оспорюваного
договору, який за твердженням позивача
є договором купівлі-продажу, не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Судом першої інстанції було
встановлено, що укладаючи оспорюваний
договір № 445 від 01.07.2002 року про надання
послуг на теплопостачання та технічне
обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО, ГВП та їх абонентських
уводів, сторони погодили вартість
(тарифи) послуг по договору, площу
нежилого приміщення, в якому надаються
дані послуги (Додаток №1), порядок
розрахунків по договору, умови
припинення подачі теплової енергії,
обсяг зобов'язань сторін (Додатки №2,
№3, №4).

Разом з тим, посилання позивача на
положення договору №153-8564-9 від 15.09.2001
року на постачання теплової енергії у
гарячій воді та Додаток № 8 до Договору
№153-8564-9 від 15.09.2001 року щодо розподілу
теплопостачання на постачання
теплової енергії у гарячій воді не може
бути предметом розгляду в межах даної
справи та можуть бути переглянуті в
порядку окремого спору.

Також, суд зазначає, що посилання
позивача на невірні розрахунки площі
приміщень будинку, що знаходиться за
адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 44, в яких
надаються послуги з опалення та обсягу
теплопостачання споживачам, які
знаходяться в будинку за вказаною
адресою, а також, на ненадання
відповідачем інформації щодо
теплопостачання, не створюють
наслідків визнання його недійсним, а є
підставою для розірвання договору чи
змыни його умов.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Позивачем не наведено суду жодних
обставин, з якими закон пов'язує
наявність підстав для визнання
договору № 445 від 01.07.2002 року про
надання послуг на теплопостачання та
технічне обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО, ГВП та їх абонентських
уводів недійсним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та надані позивачами докази,
враховуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з`ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Приватного акціонерного
товариства «Аудиторська фірма
«Аналітик», а тому апеляційна скарга
Приватного акціонерного товариства
«Аудиторська фірма «Аналітик» не
підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Аудиторська
фірма «Аналітик» залишається без
задоволення, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Аудиторська
фірма «Аналітик» залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 11.12.2013 року у справі №
910/21146/13- без змін.

Матеріали справи № 910/21146/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов