номер провадження справи 10/5/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014
Справа № 908/126/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трипілля Агро Плюс",
Київська область, Обухівський р-н, с.
Трипілля..

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВОСХОД-АГРО-ЮГ",
Запорізька область, м. Вільнянськ.

про стягнення заборгованості в сумі 34
228 грн. 00 коп.

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - Шалахіна А. А., на
підставі довіреності б/н від 23.10.2013 р.;

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трипілля Агро Плюс",
Київська область, Обухівський р-н, с.
Трипілля. до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВОСХОД-АГРО-ЮГ",
Запорізька область, м. Вільнянськ про
стягнення заборгованості в сумі 34 228
грн. 00 коп. на підставі рахунку-фактури
№ СФ-0000137 від 23.09.2010 р. та податкової
накладної № 76 від 29.09.2010 р., яка
складається з основного боргу в сумі 21
000, 00 грн., інфляційних витрат в розмірі
1218, 00 грн., 3 % річних в розмірі 2007, 00 грн.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 15.01.2014 р., справу
908/126/14 передано на розгляд судді
Алейниковій Т.Г.

Ухвалою суду від 16.01.2014 року позовну
заяву судом прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі. Справі
присвоєно номер провадження 10/5/14.
Слухання справи призначено на 03.02.2014 р.
о 10-30 год.

03.02.2014 р. представник позивача в судове
засідання не з'явився, на адресу суду
направив клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату. Суд
клопотання прийняв та задовольнив.

03.02.2014 р. представник відповідача в
судове засідання не з'явився. Відзив на
адресу суду не направив. Про час та
місце проведення судового засідання
відповідач був повідомлений належним
чином.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що
нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, є підставою для
відкладення розгляду справи в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

У зв'язку з неявкою сторін у судове
засідання та необхідністю надання
додаткових доказів судом було
відкладено розгляд справи на 24.02.2014 р. о
09-30 год.

Представник відповідача у судове
засідання 24.02.2014 р. вдруге не з'явився,
відзив на адресу суду не направив.

Представник позивача в судовому
засіданні 24.02.2014 р. підтримав свої
вимоги в повному обсязі.

Статтею 64 ГПК України передбачено, що
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається учасникам спору за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином. Таким чином,
відповідач є повідомленим належним
чином, про час і місце розгляду справи
судом.

Згідно п. 3.6 Роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 18.09.1997 р.
№ 02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України" з
наступними змінами та доповненнями,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Неявка відповідача не перешкоджала
вирішенню спору, у судовому засіданні
24.02.2014 р., розгляд справи був закінчений,
судом оголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення.

Справа розглянута в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами
та без застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рахунку - фактури № СФ - 0000137
від 23 вересня 2010 року та податкової
накладної № 76 від 29.09.2010 року Позивач (
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Трипілля Агро Плюс»)
з метою придбання товару, борони
дискової важкої ЛДВ - 4, у Відповідача
(ТОВ «Восход - Агро - Юг») перерахував на
розрахунковий рахунок останнього
грошові кошти у розмірі 120 000 гривень
(сто двадцять тисяч гривень) 00 копійок.
Здійснення оплати товару
підтверджується платіжним дорученням
№291 від 29.09.2010 року. Однак в подальшому
виявилося, що на складі відповідача
оплачений позивачем товар відсутній.

За відсутності зазначеного товару
позивачу довелося придбати у
відповідача інший товар, а саме борону
дискову важку БДВ - 4,2-0,1, вартістю 99 000
гривень (дев'яносто дев'ять тисяч
гривень) 00 копійок (підтвердженням
даного факту є видаткова накладна №РН -
0000085 від 14 жовтня 2010 року).

Таким чином вартість фактично
отриманого товару на 21 000 гривень менша,
ніж вартість товару за який позивач
здійснив перерахунок грошових коштів
відповідачеві.

Оскільки договір між позивачем та
відповідачем був укладений в усній
формі, тому не було встановлено в який
саме термін відповідач мав би
відшкодувати позивачеві надмірно
сплачені кошти. Добровільно
перерахувати позивачеві грошові кошти
у розмірі 21000 гривень відповідач
відмовився. Тому позивачем на адресу
відповідача, яка була вказана у
податковій накладній, було надіслано
лист - вимогу № 26/07 від 20.07.2012 р. з
проханням повернути зайво
перераховані кошти. Однак враховуючи,
що відповідач жодним чином не
відреагував на висунуті вимоги,
претензія була надіслана повторно
05.10.2012 року за № 05/10. Претензія
направлялася рекомендованим листом з
повідомленням. Проте і вдруге
претензія позивача залишилася без
розгляду та позитивного її вирішення.
Бажаючи уникнути судового звернення
та, сподіваючись на добровільне
виконання зобов'язання, позивач втретє
направив відповідачеві письмову
претензію № 23-10/1 від 23.10.2013 року
рекомендованим листом, але й цього разу
відповіді не отримав. З метою
врегулювання спору позивач, окрім
направлених письмових претензій, 15.11.2013
року провів телефонні переговори з
представниками відповідача, а саме
головним бухгалтером, під час яких
відповідач знову відмовився
добровільно виконати свої зобов'язання
перед позивачем. Хоча відповідно до ч. 1
ст. 222 Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Незважаючи на спроби Позивача
врегулювати спір в позасудовому
порядку, відповідач не задовольнив
його законних вимог.

У ч. 1 ст.174 ГК України встановлено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати серед іншого з
«господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать».

Згідно із ст. 147 Господарського кодексу
України « майнові права суб'єктів
господарювання захищаються законом.
Збитки, завдані суб'єкту
господарювання порушенням його
майнових прав ... юридичними особами
відшкодовуються йому відповідно до
закону».

На думку позивача за неналежне
виконання своїх обов'язків відповідач
повинен відшкодувати позивачеві
надмірно сплачені грошові кошти у
розмірі 21000 гривень з урахування всіх
штрафних санкцій, передбачених чинним
законодавством України.

Позивачем була заявлена до суду сума
основного боргу в розмірі 21 000 гривень,
а також нараховані на адресу
відповідача штрафні санкції, саме:

- сума відсотків річних в розмірі 2007, 37
гривень;

- сума пені в розмірі 10 003, 45 гривень;

- збитки від інфляції в розмірі - 1218
гривень.

Отже, сума заборгованості із
врахуванням штрафних санкцій на момент
подання позовної заяви до суду складає
34228, 82 гривень.

Між позивачем та відповідачем було
укладено усний договір, який не
суперечить нормам чинного
законодавства України та нормам
Господарського кодексу України в
цілому, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 181
Господарського кодексу України
«допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень...» Враховуючи,
що предметом договору між сторонами
був продаж сільськогосподарської
техніки в кількості однієї штуки
наведене вище підтверджує, що між
сторонами було укладено у відповідній
законодавству формі договір купівлі -
продажу. Предмет та ціну якого було
зафіксовано у письмовій формі, а саме в
податковій накладній.

Відповідно до норм ст. 193 ГК України
«суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, у даному
випадку норм, які регулюють відносини
сторін при укладенні договору купівлі -
продажу.

Кожна сторона договору повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Як зазначено вище позивачем було
надмірно сплачено грошові кошти за
товар, що виникло з вини відповідача,
оскільки на складі останнього не
виявилося товару, який був предметом
договору між сторонами та за який
позивачем було перераховано грошові
кошти. Проте і на даний час з невідомих
причин відповідач відмовляється
відшкодувати надмірно сплачені кошти
на рахунок Позивача.

Згідно із ч. 4 ст.710 ЦК України «...
покупець має право вимагати
відшкодування різниці між ціною
товару, встановленою договором, і ціною
відповідного товару на момент
добровільного задоволення його
вимоги...»

Відповідно до ч. 3 ст. ст.530 Цивільного
кодексу України «якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства. Першу претензію щодо
повернення надмірно сплачених коштів
Відповідачу було надіслано 26 липня 2012
року, тому повернути грошові кошти
відповідач повинен був 02 серпня 2013
року, проте і на даний час вказані
грошові кошти відповідач не повернув.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України - боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін, суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги частково, виходячи з
наступного.

На підставі рахунку - фактури № СФ - 0000137
від 23 вересня 2010 року та податкової
накладної № 76 від 29.09.2010 року Позивач з
метою придбання товару у Відповідача
перерахував на розрахунковий рахунок
останнього грошові кошти у розмірі 120 000
гривень 00 копійок. Здійснення оплати
товару підтверджується платіжним
дорученням №291 від 29.09.2010 року. Однак в
подальшому виявилося, що на складі
відповідача оплачений позивачем товар
відсутній.

За відсутності зазначеного товару
позивачу довелося придбати у
відповідача інший товар, вартістю 99 000
гривень 00 копійок (підтвердженням
даного факту є видаткова накладна №РН -
0000085 від 14 жовтня 2010 року).

Таким чином вартість фактично
отриманого товару на 21 000 гривень менша,
ніж вартість товару за який позивач
здійснив перерахунок грошових коштів
відповідачеві.

Отже позивачем була заявлена до сплати
не лише зайво сплачена сума в розмірі 21
000 грн. 00 коп. за товар який на складі
відповідача був відсутній, а також
нараховані на адресу відповідача
штрафні санкції, саме:

- сума відсотків річних в розмірі 2007, 37
гривень;

- сума пені в розмірі 10 003, 45 гривень;

- збитки від інфляції в розмірі - 1218
гривень.

Відповідно до п. 5.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р., зазначено, що обов'язок
боржника сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає у випадках
повернення коштів особі, яка
відмовилася від прийняття зобов'язання
за договором (стаття 612 ЦК України),
повернення сум авансу та завдатку,
повернення коштів у разі припинення
зобов'язання (в тому числі шляхом
розірвання договору) за згодою сторін
або визнання його недійсним,
відшкодування збитків та шкоди,
повернення безпідставно отриманих
коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки
відповідні дії вчиняються сторонами не
на виконання взятих на себе грошових
зобов'язань, а з інших підстав.

Виходячи з вищевикладеного можна
зробити висновок, що позивачем
безпідставно нараховані відповідачу
штрафні санкції. Домовленості між
сторонами щодо поставки товару мали
усний характер, та будь-яких
зобов'язань сплати штрафних санкцій в
разі не виконання або не належного
виконання умов поставки сторонами в
письмовому вигляді зазначено не було.
Отже позивач не має ніяких правових та
законних підстав щодо нарахування
штрафних санкцій відповідачу за їхньою
усною домовленістю.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України договори та інші
правочини відносяться до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Господарського
процесуального кодексу України справи
у спорах, що виникають при виконанні
господарських договорів,
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням Відповідача.

Відповідно до ст. 173 Господарського
Кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформації тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
закріплено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону та договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитор) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений товар на час розгляду
справи по суті спору становить 21 000, 00
грн.

Факт порушення відповідачем умов усної
домовленості щодо поставки товару, а
також факт заборгованості в сумі 21 000, 00
грн., підтверджується матеріалами
справи та накладними.

Відповідач в судове засідання двічі не
зґявлявся, відзив на адресу суду не
направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі
позивачем були підтверджені належними
доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
частково задовольняє позов Товариства
з обмеженою відповідальністю "Трипілля
Агро Плюс", Київська область,
Обухівський р-н, с. Трипілля. до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВОСХОД-АГРО-ЮГ",
Запорізька область, м. Вільнянськ про
стягнення заборгованості в сумі 21 000
грн. 00 коп. на підставі рахунку-фактури
№ СФ-0000137 від 23.09.2010 р. та податкової
накладної № 76 від 29.09.2010 р.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» - судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подасться до суду; ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру встановлюється 2 % від ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається повністю на
відповідача, внаслідок неправильних
дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 44, 49, 75, 82, 84, ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТАПФЛО", м. Київ до
Приватного акціонерного товариства
"Завод напівпровідників", м. Запоріжжя
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВОСХОД-АГРО-ЮГ", (70002,
Запорізька область, м. Вільнянськ, вул.
40 років Жовтня, б. 11, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трипілля Агро Плюс",
(08722, Київська область, Обухівський р-н,
с. Трипілля, вул. Дружби, 6, р/р 6120,
МФО 320627 в АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» м. Києва,
) - заборгованість у
розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) грн.
00 коп., судовий збір в сумі 1720 (одна
тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя
Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 26.02.2014 р.