ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014 р.
Справа № 914/97/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Ільницькій М.М.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Універсальна», м.
Київ,

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

про: відшкодування шкоди в розмірі 7 100
грн. 90 коп. та стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Бігун Н.В. - представник
(довіреність в матеріалах справи);

Від відповідача: ОСОБА_3 - адвокат
(договір про надання правової допомоги
від 28.01.2014 року №28/01-14 в матеріалах
справи).

Сторонам роз'яснено права та обов'язки,
передбачені статтею 22 ГПК України,
зокрема, підстави відводу судді
відповідно до статті 20 ГПК України.
Заяв та клопотань про відвід судді не
подано. Представники сторін не
наполягають на фіксації судового
процесу технічними засобами

Суть спору: розглядається справа за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Універсальна» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди в розмірі 7 100 грн. 90
коп. та стягнення судових витрат.

Ухвалою господарського суду від 16.01.2014
року порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 04.02.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені в порядку,
передбаченому Інструкцією з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою Наказом ДСАУ від
20.02.2013 року №28 (докази в матеріалах
справи).

Розгляд справи 04.02.2014 року відкладено
на 25.02.2014 року з підстав, викладених у
відповідній ухвалі суду у справі.

В судовому засіданні 25.02.2014 року
оголошено перерву, про що сторони
належним чином повідомлені під
розписку (докази в матеріалах справи).

25.02.2014 року представником відповідача
подано клопотання (вх. №927/14), у якому
просить суд зупинити провадження у
справі №914/97/14 до вирішення по суті
цивільної справи №458/713/13-ц за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Універсальна» до
ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу суми
виплаченого страхового відшкодування
в розмірі 7 100 грн. 90 коп.

Відповідно до частини першої статті 79
ГПК України господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом, а
також у разі звернення господарського
суду із судовим дорученням про надання
правової допомоги до іноземного суду
або іншого компетентного органу
іноземної держави.

Пунктом 3.16. Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» встановлено, що
відповідно до частини першої статті 79
ГПК господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядалися іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, оглянувши та
дослідивши матеріали справи і поданого
клопотання, дійшов до висновків про те,
що клопотання ФОП ОСОБА_1 від 25.02.2014 року
вх. №927/14 про зупинення провадження у
справі слід відхилити, оскільки
відповідачем не додано належних та
допустимих доказів в розумінні статей
33 та 34 ГПК України в підтвердження
обставин, на які він покликається, як на
підставу зупинення провадження у
справі.

Представник позивача в судове
засідання 27.02.2014 року з'явився, позовні
вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти позову
заперечив.

В ході розгляду справи ВСТАНОВЛЕНО.

Позивач: Публічне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Універсальна» є юридичною особою,
йому присвоєно ,
знаходиться за адресою: 01030, м. Київ, вул.
Богдана Хмельницького, буд. 48А (докази в
матеріалах справи).

Відповідач: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 є суб'єктом підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, їй присвоєно ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з
ЄДРЮО та ФОП від 03.07.2013 року №16743966
(докази в матеріалах справи).

Між Публічним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Універсальна»
(надалі - позивач, страховик) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(надалі - відповідач, страхувальник)
укладено договір, поліс АВ/2591911
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (надалі - договір), за умовами
якого здійснено страхування
відповідальності власників наземного
транспортного засобу марки «RENAULT PREMIUM»,
ДНЗ НОМЕР_2 в період з 28.12.2011 року по
27.12.2012 включно (копія договору долучена
до матеріалів справи).

Згідно пункту 5 договору розмір
франшизи складає 510 грн. 00 коп.

03.09.2012 року близько 16 год. 10 хв. на
проспекті Науки у місті Києві
трапилась дорожньо-транспортна
пригода, учасниками якої були
автомобіль марки «Рено» ДНЗ НОМЕР_2 з
причепом «САМРО» ДНЗ НОМЕР_4 під
керуванням ОСОБА_4 та автомобіль марки
«ЗАЗ», ДНЗ НОМЕР_3 під керуванням
ОСОБА_5.

Постановою Голосіївського районного
суду міста Києва від 03.10.2012 року у
справі №2601/6336/12 громадянина ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 КУпАП та
накладено на нього стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Як встановлено судом вищевказане
зіткнення трапилось внаслідок
недотримання ОСОБА_4 під час керування
транспортним засобом марки «Рено» ДНЗ
НОМЕР_2 з причепом «САМРО» ДНЗ НОМЕР_4
безпечного бокового інтервалу руху, що
є порушенням пункту 13.1. Правил
дорожнього руху України .

Постанова Голосіївського районного
суду міста Києва від 03.10.2012 року у
справі №2601/6336/12 не оскаржувалась,
набрала законної сили та, у
відповідності до частини п'ятої статті
124 Конституції України, є обов'язковою
до виконання на всій території України.

Рішенням Турківського районного суду
Львівської області від 02.10.2013 року у
справі №458/713/13-ц за позовом ПАТ «СК
«Універсальна» до ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_1 про відшкодування в порядку
регресу суми виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 7 100 грн. 90 коп. в
задоволенні позову ПАТ «СК
«Універсальна» відмовлено за
безпідставністю.

Вказане рішення суду мотивоване тим, що
на час вчинення ДТП і пошкодження
автомобіля «ЗАЗ» ДНЗ НОМЕР_3, ОСОБА_4
виконував трудові обов'язки, керуючи
транспортним засобом, фактичним
володільцем якого є ОСОБА_1 і за
спричинену шкоду як володілець джерела
підвищеної небезпеки має відповідати
саме ОСОБА_1 в межах суми, що становить
різницю матеріальної шкоди, фактично
завданої володільцю автомобіля «ЗАЗ»
ДНЗ НОМЕР_3 та матеріальної шкоди,
відшкодованої останньому страховою
компанією.

Відповідно до статті 35 ГПК України,
рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення
для вирішення спору.

Пунктом 38 Інформаційного листа Вищого
Господарського Суду України від 12.03.2009
року №01-08/163 «Про деякі питання,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів України у
другому півріччі 2008 року щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України»
встановлено, що за змістом і
направленістю положень статті 35 ГПК
рішення суду з адміністративної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору, - з
тих же підстав, що й рішення суду з
цивільної справи (частина четверта
статті 35 ГПК).

Станом на момент настання вищевказаної
ДТП ОСОБА_4 перебував у трудових
відносинах з ОСОБА_1 на підставі
безстрокового трудового договору від
03.02.2012 року, зареєстрованого за №.
Вказаний трудовий договір знято з
реєстрації 04.06.2013 року, про що вчинено
запис №1 (належним чином завірена
копія трудового договору в матеріалах
справи).

Окрім того, факт трудових відносин
громадянина ОСОБА_4 з ОСОБА_1
встановлено Рішенням Турківського
районного суду Львівської області від
02.10.2013 року під час розгляду справи
№458/713/13-ц.

Як вбачається із долученої позивачем
до матеріалів справи належним чином
завіреної копії Свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_5, власником автомобіля марки
«ЗАЗ», ДНЗ НОМЕР_3 є громадянин України
ОСОБА_5.

Заявою від 04.09.2012 року громадянин
ОСОБА_5 Заявою (форма 7.5/1-13/1) звернувся
до позивача за виплатою страхового
відшкодування, заподіяного внаслідок
ДТП (належним чином завірена копія
Заяви в матеріалах справи).

Актом огляду транспортного засобу від
04.09.2012 року №700U встановлено
пошкодження лівої боковини, лівих
передніх і задніх дверей, ручок дверей
та порогу автомобіля «ЗАЗ» ДНЗ НОМЕР_3
(належним чином завірена копія акту в
матеріалах справи).

Ремонтною калькуляцією від 10.01.2013 року
№SH10052о/п встановлено вартість
відновлювального ремонту автомобіля
марки «ЗАЗ», ДНЗ НОМЕР_3 в розмірі 7 610
грн. 90 коп. (належним чином завірена
копія ремонтної калькуляції долучена
до матеріалів справи).

Розрахунком страхового відшкодування
№2962 встановлено, що розмір страхового
відшкодування, належного до виплати
громадянину ОСОБА_5, складає 7 100 грн. 90
коп.

Страховим актом ПАТ «СК «Універсальна»
№2962/1(10052/О/П), дорожньо-транспортна
пригода, що трапилась 03.09.2012 року
близько 16 год. 10 хв. на проспекті Науки у
місті Києві, визнана страховим
випадком, а збитки, яких зазнав власник
автомобіля марки «ЗАЗ», ДНЗ НОМЕР_3
ОСОБА_5 у зв'язку із згаданою ДТП,
підлягають до відшкодування
страховиком в розмірі 7 100 грн. 90 коп.
(докази в матеріалах справи).

Платіжними дорученням від 31.01.2013 року
№28212 на суму 7 100 грн. 90 коп. ПАТ «СК
«Універсальна» сплатила страхове
відшкодування громадянину ОСОБА_5
(належним чином завірена копія
вказаного платіжного доручення в
матеріалах справи).

З метою досудового врегулювання спору
позивач 01.11.2013 року звертався до
відповідача із Претензією вих. №64 із
вимогою про відшкодування шкоди в
розмірі 7 100 грн. 90 коп. в порядку регресу
(належним чином завірена копія
Претензії долучена до матеріалів
справи).

Відповідач у своєму відзиві на позовну
заяву, поданому до суду 25.02.2014 року за
вх. №7622/14, проти позову заперечує,
вважає позов безпідставним та
необґрунтованим, оскільки відповідач
не був водієм транспортного засобу під
час настання ДТП, а матеріальна шкода
відшкодовується завдавачем.

Окрім того, відповідач вказує на те, що
обов'язок щодо повідомлення страховика
про настання ДТП згідно пункту 33.1.4.
статті 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» покладався на водія
транспортного засобу, причетного до
такої пригоди.

Так, відповідач зазначає, що позивачем
не доведено факту порушення чи
невиконання відповідачем як
страхувальником і водієм
транспортного засобу ОСОБА_4 вимог
пункту 33.1.2. пункту 33.1. статті 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а сам факт неповідомлення
страховика про ДТП за відсутності
зазначених умов не є підставою для
відшкодування страхувальником в
порядку регресу виплаченого
страховиком страхового відшкодування.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до статті 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про страхування» страхова сума - це
грошова сума, у межах якої страховик
зобов'язаний здійснити виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.

Згідно пунктів 4 та 5 частини першої
статті 989 ЦК України страхувальник
зобов'язаний вживати заходів щодо
запобігання збиткам, завданим
настанням страхового випадку, та їх
зменшення а також повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат, переходить
право вимоги, яке страхувальник має до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Аналогічне положення міститься в
статті 993 Цивільного кодексу України,
яка встановлює, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 27.03.1992 року №6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», з винної особи за регресною
вимогою стягується сума майнових
витрат, понесених на виконання
зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а
якщо законом встановлено межі
відшкодування або межі
відповідальності винної особи, то з неї
витрати стягуються в цих межах.

Приписами частини першої статті 1191 ЦК
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Згідно статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза - це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Згідно з приписами статті 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Згідно частини п'ятої статті 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхувальником або особою,
відповідальність якої застрахована,
потерпілому має бути компенсована сума
франшизи у повному обсязі одночасно з
виплатою страховиком страхового
відшкодування.

Підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» встановлено, що
у разі настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Відповідно до підпункту ґ) пункту 38.1.1.
частини першої статті 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Так, положення пункту 38.1.1. частини
першої статті 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачає право страховика
подати регресний позов до
страхувальника, однак, ці норми
стосуються лише прав страховиків за
договорами обов'язкового страхування
відповідальності, які, після виплати
страхового відшкодування, мають право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

При цьому слід враховувати, що
застосування цих положень до
страховиків за договорами майнового
страхування як обґрунтування
задоволення позовних вимог про
стягнення в порядку регресу
виплаченого страхового відшкодування
є безпідставним.

Як встановлено Постановою судової
палати у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від
12.02.2014 року №6-1цс14 1 липня 2004 року
Верховною Радою України прийнято Закон
України № 1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Зазначеним Законом були визначені
обов'язки учасників
дорожньо-транспортної пригоди (стаття
33), а також підстави для звернення
страховика з регресним позовом до
страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1
статті 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня
2011 року) у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди учасник
такої пригоди зобов'язаний вжити
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1.
пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня
2011 року) страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від
17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо дорожньо-транспортних
пригод та виплати страхового
відшкодування» змін у статтю 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» було розширено перелік
обов'язків учасників
дорожньо-транспортної пригоди, у
зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів
для невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика
про настання ДТП був викладений уже в
підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33
Закону №1961-IV України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ «
підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у якому
міститься відсилання на відповідні
номери пунктів та підпунктів статті 33
зазначеного Закону щодо строків та
умов обов'язкового повідомлення
страховика про настання ДТП, внесені не
були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (у редакції з 18
вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід
зазначити, що у зв'язку із внесеними до
цього Закону змінами було збережено як
обов'язок страхувальника щодо вжиття
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика про настання
ДТП, так і відповідне право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов
до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив його про
настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів
пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту
38.1 статті 38 Закону, після внесених до
них змін Законом України від 17 лютого
2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування», не
може обмежувати встановлене статтею 38
Закону право страховика подати
регресний позов до страхувальника у
разі недотримання строків і умов
повідомлення страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, а тому й
не може бути підставою для відмови в
задоволенні такого позову.

Відповідно до статті 111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Відповідно до частини першої статті 1172
ЦК України юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до приписів статті 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, використання
якого створює підвищену небезпеку.

Приписами частини другої вказаної
статті передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справи від
01.03.2013 року №4 «Про деякі питання
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» встановлено, що
у випадку коли особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових
відносинах на підставі трудового
договору (контракту) і завдала шкоди
життю чи здоров'ю у зв'язку з
використанням транспортного засобу, що
належить роботодавцю,
відповідальність за завдання шкоди
може бути покладена лише за умови, якщо
буде доведено, що вона заволоділа
транспортним засобом неправомірно.

Приписами частини першої статті 1191 ЦК
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до право порушників
господарських санкцій на підставах і в
по рядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Таким чином, позивач, сплативши в
порядку регресу суму страхового
відшкодування, набув права регресної
вимоги до відповідача у розмірі
виплаченого відшкодування, оскільки
відповідач є власником застрахованого
за договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, поліс АВ/2591911 автомобіля марки
«RENAULT PREMIUM», ДНЗ НОМЕР_2 та роботодавцем
водія вказаного автомобіля - ОСОБА_4, з
вини якого 03.09.2012 року близько 16 год. 10
хв. на проспекті Науки у місті Києві
трапилась ДТП. Окрім того, ні водій
застрахованого транспортного засобу
ні відповідач не повідомили позивача
про настання ДТП у передбачені
підпунктом 33.1.2. пункту 33.1. статті 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» порядку та
строки.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України від 15.05.2013 року у справі
№5011/-11/13574-2012, від 10.12.2013 року у справі
№3/1/921-4/2013 та від 13.01.2014 року у справі
№925/493/13.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, оглянувши та дослідивши матеріали
справи і подані докази, оцінив їх в
сукупності та прийшов до висновку, що
позов документально та нормативно
обґрунтований, відповідачем не
спростований та підлягає до
задоволення повністю.

Судові витрати: сплачений позивачем
судовий збір в розмірі 1 720 грн. 50 коп.
відповідно до статті 49 ГПК України
покласти на сторони пропорційно до
задоволених вимог та стягнути їх з
відповідача на користь позивача.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 20, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 77, 82 - 85,
116, 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь стягувача: Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Універсальна» (01030, м. Київ,
вул. Богдана Хмельницького, буд. 48А; ) 7 100 грн. 90 коп.
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу та 1 720 грн. 50 коп.
судового збору.

3. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

27.02.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 27.02.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.