КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р. Справа№ 65/181

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Куркіна І.В.,

від відповідача - не з'явились,

від ДВС- не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 від 26.11.2013

на ухвалу господарського суду м. Києва
від 21.11.2013

за скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на постанову державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в м. Києві
Пацуріної О.В. від 16.08.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження

у справі №65/181

за позовом комунального підприємства
"Індустріальне" Солом'янської районної
у м. Києві ради

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.
Київ

про стягнення 23390грн.53коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.11.2013 (суддя Головіна К.І.)
відмовлено в задоволенні скарги ФОП
ОСОБА_3 на постанову державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в м. Києві
Пацуріної О.В. від 16.08.2013 р. про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження. Суд дійшов висновку
про необґрунтованість доводів
скаржника та правомірність постанови
державного виконавця. При цьому судом
зазначено, що строк пред'явлення наказу
№65/181 від 20.03.2012 не пропущено, в зв'язку з
його перериванням та законність
постанови щодо накладення арешту на
все майно боржника, окрім грошових
коштів.

Не погоджуючись з ухвалою суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою в якій просив її скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
скарги відповідача. Доводи відповідача
зводяться до того, що постанова
державного виконавця не відповідає
виконавчому документу. Також не
відповідає постанова виданому судом
наказу в частині зазначення боржником
ОСОБА_3, а не ФОП ОСОБА_3

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просив залишити вказану ухвалу без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення, вказавши при цьому на її
законність та обґрунтованість.

В судове засідання апеляційної
інстанції 10.02.2014 представники
відповідача та ДВС не з'явились, про
час і місце розгляду апеляційної
скарги повідомлені у письмовій формі
належним чином (в справі наявні
повідомлення про вручення поштового
відправлення). Враховуючи, що неявка
представників відповідача та ДВС не
перешкоджає розгляду скарги та
обмеження процесуального строку
розгляду скарг на ухвали місцевих
господарських судів, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає за можливе
розглянути скаргу без участі
представників відповідача та відділу
Державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в м. Києві.

Перевіривши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього
представника позивача, колегія суддів
апеляційного господарського суду
враховує наступне.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.01.2012 р. у справі № 65/181,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.03.2012 р.,
задоволено позов КП "Індустріальне"
Солом'янської районної у м. Києві ради
та стягнуто з ФОП ОСОБА_3 12758грн.47коп.
заборгованості за договором про
надання послуг з водотеплопостачання,
водовідведення та участь в витратах по
утриманню будинку та прибудинкової
території № 365 від 01.04.2008 р., 10 632грн.06коп.
пені, витрати по сплаті державного мита
в сумі 234грн. та 236грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

20.03.2012 року на виконання вказаного
судового рішення господарським судом
міста Києва були видані відповідні
накази.

07.05.2012 року відділом ДВС Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
за заявою стягувача відкрито виконавче
провадження № 32461539, про що була
прийнята відповідна постанова.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.07.2012 р. за скаргою ФОП ОСОБА_3
скасовано постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
від 07.05.2012 р. про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду міста Києва
від 20.03.2012 р. у справі № 65/181.

28.02.2013 р. Відділом ДВС Солом'янського
РУЮ у м. Києві прийнято постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження у зв'язку із тим, що майно
боржника знаходиться у Голосіївському
районі міста Києва.

Вказану постанову стягувач отримав
10.07.2013 р., про що свідчать матеріали
справи.

Повторно КП "Індустріальне"
Солом'янської районної у м. Києві ради
звернулось із заявою про примусове
виконання рішення суду до Відділу ДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві 13.08.2013 р.

Постановою Відділу ДВС Голосіївського
РУЮ у м. Києві від 16.08.2013 р. відкрите
виконавче провадження № 39341621.

Того ж дня, постановою державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в м. Києві
на майно боржника був накладений арешт
та оголошено заборону на його
відчуження.

Відповідач звернувся до суду з скаргою
про скасування постанови державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в м. Києві
Пацуріної О.В. від 16.08.2013 р. про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що 16.08.2013 року
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві неправомірно виніс
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, оскільки стягувачем
пропущений строк для пред'явлення
наказу до виконання, крім того,
боржником у виконавчому провадженні
має бути ФОП ОСОБА_3, а не фізична
особа-громадянин, а судом в наказі
визначений спосіб виконання рішення
суду, який державним виконавцем не може
бути змінений.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про
виконавче провадження" строки
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перериваються пред'явленням
виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що
після скасування господарським судом
міста Києва 02.07.2012 р. постанови
державного виконавця Відділу ДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві від 07.05.2012
р. про відкриття виконавчого
провадження стягувач в межах річного
строку з 20.03.2012 р. по 20.03.2013 р. звертався
до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві із
заявою про відкриття виконавчого
провадження, наслідком розгляду якої
стала постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
28.02.2013.

Частиною 2 ст. 23 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
після переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується.

Таким чином, у зв'язку із пред'явленням
виконавчого документа до виконання
строки звернення судового наказу до
виконання, в даному випадку,
перервалися.

Постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження стягувач -
Комунальне підприємство
"Індустріальне" Солом'янської районної
у м. Києві ради отримав 10.07.2013р., про що
свідчить відмітка на супровідному
листі ДВС.

Отже, початок перебігу річного строку
для пред'явлення наказу до виконання
почався заново з 11.07.2013 р.

З матеріалів справи вбачається, що
стягувач звернувся до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції із заявою про відкриття
виконавчого провадження 13.08.2013 р., тобто
в межах річного строку для пред'явлення
наказу до виконання.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження від 16.08.2013 р. була винесена
у відповідності із вимогами ч. 2 ст. 25
Закону України "Про виконавче
провадження" та направлена сторонам
виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
строк пред'явлення наказу № 65/181 від
20.03.2012 р. до виконання стягувачем не
пропущено, а, отже, доводи скаржника в
цій частині не можуть бути підставою
для задоволення поданої відповідачем
скарги.

Що стосується доводів скаржника про те,
що борг стягнуто з ФОП ОСОБА_3, а
державний виконавець наклав арешт на
майно фізичної особи - ОСОБА_3 та
останній не має ніякого відношення до
судового наказу суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2 ст. 8 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник. Боржником є фізична
або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Згідно з п. 2.1.3 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5, боржником у виконавчому
провадженні є фізична або юридична
особа, яка зобов'язана за рішенням
учинити певні дії (передати майно,
виселитись з приміщення, виконати інші
обов'язки, передбачені рішенням) або
утриматися від їх учинення.

Суд у виконавчому документі по даній
справі чітко визначив особу боржника,
яким є Фізична особа-підприємець -
ОСОБА_3.

Так само із постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 16.08.2013 р.
вбачається, що боржником є саме ФОП
ОСОБА_3, оскільки вказано його
ідентифікаційний номер та адресу як
фізичної особи -підприємця ОСОБА_3

Безпідставними є й доводи відповідача
про те, що судом в наказі визначений
конкретний спосіб виконання рішення
суду (стягнення боргу з будь-якого
рахунку), який державним виконавцем не
може бути змінений.

Так, порядок звернення стягнення, яким
має керуватись державний виконавець,
визначається Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 52 вказаного
Закону стягнення за виконавчими
документами звертається, в першу чергу,
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

А відповідно до ст. 63 Закону звернення
стягнення на будинок, квартиру, інше
нерухоме майно особи проводиться у
разі відсутності у боржника достатніх
коштів чи рухомого майна. Боржник не
вказав за рахунок якого майна має
виконуватись судове рішення.

Частинами 1, 2 ст. 57 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Отже, державний виконавець правомірно
звернув стягнення на інше майно, окрім
грошових коштів, що знаходяться на
рахунках боржника.

За викладених обставин апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні скарги ФОП
ОСОБА_3 на постанову держвиконавця про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доводи відповідача не спростовують
висновків суду та не можуть бути
підставою для скасування оскаржуваної
ухвали.

Ухвала суду першої інстанції прийнята
відповідно до норм чинного
законодавства, а тому підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105, 106, 121-2 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 21.11.2013 у справі № 65/181 залишити
без змін, а апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - без
задоволення.

2. Справу № 65/181 направити до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко