м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Серв'є Україна"
про стягнення 2 497,50 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Сербіна А.О.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "АХА Страхування"
(надалі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Серв"є Україна"
(надалі-відповідач) про стягнення суми
сплаченого страхового відшкодування в
розмірі 2 497,50 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані виплатою позивачем
потерпілій особі страхового
відшкодування на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту №3068215 від 10.11.2010 р., в
результаті чого до позивача перейшло
право вимоги у порядку регресу.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.12.2013 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 20.01.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Ухвалою суду від 20.01.2014 р. суд зобов'язав
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Серв"є Україна" та
Державну службу зайнятості України
надати інформацію про перебування
ОСОБА_2 у трудових відносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Серв"є Україна" у
строк до 07.02.2014 р. та відклав розгляд
справи на 10.02.2014 р.
05.02.2014 р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Серв'є Україна"
надійшла відповідь на судовий запит.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, проте був
повідомлений про час та місце судового
засідання належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення.
Приймаючи до уваги, що представник
відповідача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.02.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2010 р. між Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "АХА
Страхування" та ОСОБА_3 укладено
договір страхування наземного
транспорту №3068215 пов'язаних з
експлуатацією наземного транспортного
засобу, відповідно до якого було
застраховано майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
користування та розпорядження
транспортним засобом - «Mitsubishi Lancer»,
державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій) та доходів від розміщення
коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування
одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України «Про страхування»
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Як встановлено судом, 24.07.2011 р. на вул.
Мельникова у м. Києві, сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний
номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та
автомобілем «Renault», державний номер
НОМЕР_2, який знаходиться у володінні
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша лізингова
компанія", під керуванням ОСОБА_2

При цьому, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено застрахований у Приватному
акціонерному товаристві "Страхова
компанія "АХА Страхування" автомобіль
«Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1.

У відповідності по постанови
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.09.2011 р. ОСОБА_2 визнано
винною у вчинені правопорушення, що
сталось 22.07.2011 р. на вул. Мельникова у м.
Києві за участю автомобіля «Mitsubishi
Lancer», державний номер НОМЕР_1 та
автомобілем «Renault», державний номер
НОМЕР_2.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу
України встановлено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про страхування» страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.07.2011 р. ОСОБА_3 звернувся до позивача
із заявою про настання події, що має
ознаки страхового випадку за договором
добровільного страхування
транспортного засобу.

Відповідно до рахунку-фактури №ЮКК-000289
від 29.07.2011р., наданого ТОВ «Автосхід»
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний
номер НОМЕР_1 склала 17 630, 25 грн.

17.08.2011 р. позивачем було складено
страховий акт № 2011/U/MOD02140/UIA7905, згідно
якого виплата страхового
відшкодування складає 16 390, 40 грн.

Відповідно до зазначеного вище
рахунку-фактури №ЮКК-000289 від 29.07.2011 р.
та страхового акту № 2011/U/MOD02140/UIA7905 від
17.08.2011 р. позивачем було виплачено
страхове відшкодування у розмірі 16 390, 40
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 23406 від 19.08.2011 р.

Як встановлено судом, на момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність за
шкоду заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб, внаслідок експлуатації
автомобіля «Renault», державний номер
НОМЕР_2 була застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» за
полісом №АА/4140556.

Позивач звернувся до Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна», з
регресною заявою, на що останнім було
здійснено виплату у розмірі 13 893, 12 грн.

Отже, для повного відшкодування шкоди в
порядку регресу, несплаченою
залишається сума у розмірі 2 497, 50 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «АХА Страхування» зазначає,
що у зв'язку з тим, що останнім було
здійснено виплату страхового
відшкодування власнику пошкодженого
автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний
номер НОМЕР_1, позивач відповідно до
ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України
та ст. 27 Закону України «Про
страхування», набув право зворотної
вимоги до осіб, відповідальних за
завдану шкоду. Тож враховуючи те, що
«Renault», державний номер НОМЕР_2
знаходиться у користуванні Товариства
з обмеженою відповідальністю «Серв'є
Україна», а також з огляду на те, що
водія ОСОБА_2, яка перебуває у трудових
відносинах з товариством визнано
винною у скоєні правопорушення,
позивач просить стягнути з відповідача
суму сплаченого страхового
відшкодування у розмірі 2 497, 50 грн., за
завдану з вини водія.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхувальники - юридичні
особи та дієздатні громадяни, що
уклали із страховиками договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб під час
експлуатації наземного транспортного
засобу; потерпілі - треті юридичні та
фізичні особи, життю, здоров'ю та/або
майну яких внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортним засобом заподіяна шкода,
цивільно-правову відповідальність за
яку несе власник цього транспортного
засобу; забезпечений транспортний
засіб - наземний транспортний засіб,
зазначений у чинному договорі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, залежно від умов договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
будь-який наземний транспортний засіб,
який експлуатується особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, на законних
підставах;

Обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності,
відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, чинній станом на
момент укладення договору страхування)
встановлено, що договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності можуть укладатися,
зокрема, на умовах страхування
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб
внаслідок експлуатації транспортного
засобу, визначеного в договорі
страхування, будь-якою особою, яка
експлуатує його на законних підставах.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому
законодавством, включаючи витрати
на усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою порятунку
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За таких обставин, у зв'язку з настанням
страхового випадку - пошкодження
ОСОБА_2 автомобіля «Mitsubishi Lancer»,
державний номер НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_3 у відповідача виник обов?язок
відшкодувати останньому витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено судом,
вартість страхового відшкодування
власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer»,
державний номер НОМЕР_1 у розмірі 16 390, 40
грн., було сплачено Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «АХА Страхування» на підставі
договору страхування наземного
транспорту №3068215, що підтверджується
платіжним дорученням № 23406 від 19.08.2011 р.

У відповідності до ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 статті 1187 ЦК
України, джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК
України встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
«Renault», державний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

В абзаці 2 пункту 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 6 від 27.03.1992
р. "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" встановлено, що
під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Абзацом 3 зазначеного пункту
передбачено, що не вважається
володільцем джерела підвищеної
небезпеки і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
управляє джерелом підвищеної
небезпеки в силу трудових відносин з
володільцем цього джерела (шофер,
машиніст, оператор і т. ін.).

Пунктом 5 вищезазначеної постанови
встановлено, що при розгляді справ про
відшкодування шкоди суди повинні мати
на увазі, що відповідальність
юридичної особи настає лише у випадках,
коли особа, з вини якої заподіяна шкода,
знаходиться з даною організацією в
трудових відносинах, і шкода, заподіяна
нею у зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійним, сезонним, тимчасовим
за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї
організації.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 на момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди та по
теперішній час працює у Товаристві з
обмеженою відповідальністю "Серв'є
Україна", що підтверджується листом №93
від 31.01.2014 р.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
встановлено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Тож, враховуючи вищенаведене, з огляду
на те, що позивач виплатив страхове
відшкодування власнику застрахованого
автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний
номер НОМЕР_1, у нього виникло право
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяну шкоду, тобто, у даному
випадку - до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Серв'є Україна".

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При цьому, відповідачем не надано суду
доказів виплати суми страхового
відшкодування у розмірі 2 497, 50 грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування"
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Серв'є Україна" (01054,
м. Київ, вул. Воровського, буд. 24,
ідентифікаційний код - 33643340), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування"
(04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8,
ідентифікаційний код - 20474912) 2 497 (дві
тисячі чотириста дев'яносто сім) грн. 50
коп. - страхового відшкодування та 1 720
(одну тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп.
- судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 12.02.2014 р.

Суддя
Бондарчук
В.В.