КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. Справа№ 911/1652/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:Островерх В.П., за
довіреністю;

Балицький Т.М., за довіреністю;

Поляруш О.О. - директор;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальність Агрофірма "Сади
України"

на рішення господарського суду
Київської області від 23.12.2013

у справі № 911/1652/13 (суддя: Саванчук
С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальність Агрофірма "Сади
України"

до Споживчого товариства
"Настуся"

про стягнення 72784,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Сади
України" звернулось до господарського
суду Київської області з позовною
заявою до Споживчого товариства
"Настуся" про стягнення 72784,55 грн.

Рішенням господарського суду
Київської області від 23.12.2013 у справі №
911/1652/13 відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Сади
України" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, у відповідності
до якої просить скасувати рішення
господарського суду Київської області
від 23.12.2013 у справі № 911/1652/13 повністю і
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом Київської області
не в повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 № 911/1652/13
у справі № 911/1652/13 сформовано для
розгляду апеляційної скарги колегію
суддів у складі: головуючий суддя:
Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко
Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 прийнято
до розгляду апеляційну скаргу у справі
№ 911/1652/13. Розгляд апеляційної скарги
призначений на 17.02.2014 об 11:00.

14.02.2014 представником відповідача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду був поданий відзив
на апеляційну скаргу.

17.02.2014 на адресу суду від скаржника
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи в зв'язку з
неможливістю його представника
прибути в судове засідання.

Розглянувши клопотання скаржника про
відкладення розгляду справи суд
відзначає, що неможливість
представника бути присутнім у судовому
засіданні не є підставою для
відкладення розгляду справи в
розумінні ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки, у даному випадку, скаржник
має можливість скористатись правилами
ст. 28 Господарського процесуального
кодексу України та ст. 244 Цивільного
кодексу України.

З огляду на зазначене, колегія суддів,
клопотання скаржника про відкладення
розгляду справи залишає без
задоволення.

Керуючись ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів вважає за необхідне
здійснити перевірку рішення суду
першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами та за відсутності
представника скаржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

17.02.2014 представники відповідача в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги і
просили суд рішення господарського
суду Київської області від 23.12.2013 у
справі № 911/1652/13 залишити без змін.

Розглянувши мотиви апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідача, колегія суддів встановила
наступне.

15.04.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Сади
України" (продавець) та Споживчим
товариством "Настуся" (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу №
90500173 (надалі - договір).

Відповідно до умов договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець прийняти та
оплатити на умовах договору
сільськогосподарську продукцію -
насінний матеріал (далі - товар), в
асортименті, кількості та за ціною, що
визначені в Таблиці №1 (пункт 1.1.
договору).

З аналізу договору вбачається, що він
за своєю правовою природою є договором
поставки.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України).

В п. 3.2. договору зазначено, що строк
поставки товару - до 30.04.2011. Датою
поставки товару вважається дата, що
вказана у видатковій накладній (п.3.3.
договору).

Пунктом 3.4. договору передбачено, що
право власності на товар переходить до
покупця з моменту передачі товару на
його адресу. Факт передачі товару
підтверджується видатковою накладною.

У пункті 4.1. договору зазначено, що
загальна вартість товару складає 60996,60
грн. Покупець кінцевий розрахунок за
поставлений товар здійснює в період з
20.08.2011 по 01.10.2011.

Договір діє з 15.04.2011 до 31.12.2011 (пункт 10.1.
договору).

Спір у справі виник з в'язку з тим, що
відповідач не повністю оплатив
отриману продукцію на підставі
договору.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
стверджує, що ним на виконання умов
договору, поставлено відповідачу
товар, на підтвердження чого ним надано
накладну від 20.04.2011 № 91200863 на суму 60996,60
грн., та довіреністю від 20.04.2013 № 27, що
підписана уповноваженою особою
відповідача та скріплена відбитком
його печатки.

Проте, за твердженням скаржника, після
поставки товару відповідач здійснив
часткову оплату вартості товару у
розмірі 6000,00 грн., на підтвердження чого
ним було надано банківські виписки.

Таким чином, на думку скаржника ним
належним чином виконано взяті на себе
зобов'язання за договором, але всупереч
умовам договору відповідач порушив
взяті на себе зобов'язання, внаслідок
чого в нього наявна заборгованість
перед позивачем. А часткова сплата
вартості товару у розмірі 6000,00 грн., за
твердженням скаржника свідчить та
підтверджує наявність у відповідача
боргу перед ним і визнання його у
повному обсязі.

Однак, заперечуючи проти заявлених
позивачем вимог відповідач
стверджував, що спірний товар йому
позивачем не передавався, а підпис
особи зі сторони відповідача на
накладній від 20.04.2011 №91200863 та
довіреності від 20.04.2011 № 27 підроблено.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.06.2013 у даній справі
призначено судову експертизу, на
вирішення експерта поставлено
наступні питання: чи виконано підпис на
видатковій накладній від 20.04.2011 №
91200863, довіреності від 20.04.2011 № 27
секретарем Споживчого товариства
"Настуся" Фіщенко Мариною Михайлівною
(паспорт серія СМ № 535547, виданий 07.06.2003)
чи іншою особою?

Відповідно до висновку експертів від
29.11.2013 № 10203/10204/13-32 встановлено, що
підписи від імені Фіщенко М.М. в графі:
"Одержано" в видатковій накладній від
20.04.2011 № 91200863 та в графі: "Підпис
засвідчую" довіреності від 20.04.2011
№ 27 виконані не Фіщенко М.М., а іншою
особою з наслідування якомусь
справжньому підпису Фіщенко М.М.

Оскільки, видаткова накладна від 20.04.2011
№ 91200863 не відповідає вимогам, які
ставляться до первинних та зведених
облікових документів згідно з ст. 1, 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність», а також
і довіреність від 20.04.2011 № 27 не
відповідає вимогам визначених в
Інструкція «Про порядок реєстрації
виданих, провернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей»
від 16.05.1999 року № 99 та Закон України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», дотримуючись
положень яких позивач повинен був
відпускати свій товар відповідачу, то
такі документи жодним чином не
регулюють підтвердження факту
передачі та отримання
товарно-матеріальних цінностей.

До того ж, відповідачем заперечується
отримання рахунку-фактури від 15.04.2011
№90500173 на суму 60996,60 грн. та надано до
матеріалів справи рахунок-фактуру від
15.04.2011 № 90500173 на суму 6185,70 грн., який
містить підпис та печатку позивача, та
зазначено, що саме на цей рахунок
відповідач посилався при сплаті боргу
на суму 6185,70 грн., доказом чого є
банківські виписки та платіжне
доручення від 14.06.2013 № 74.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
місцевим господарським судом було
досліджено рахунок-фактуру від 15.04.2011 №
90500174 та банківську довідку від 21.06.2013 №
Р3-В32/43-620, в якій зазначено, що на
рахунок позивача від відповідача
надійшло 9264,21 грн. з призначенням
платежу "згідно рахунку-фактури від
15.04.2011 № 90500174", і враховано, що до
матеріалів справи додано оригінал
накладної від 22.04.2011 № 91200864 на суму 9264,21
грн., яка містить підписи сторін та не
заперечується ними, в зв'язку з чим
дійшов обґрунтованого висновку, що
кошти в розмірі 9264,21 грн. з посиланням
на рахунок-фактуру від 15.04.2011 № 90500174
могли бути сплачені відповідачем саме
за товар, що поставлений позивачем за
накладною від 22.04.2011 № 91200864, яка не є
предметом розгляду справи та взагалі
не стосується спірної накладної.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували факт поставки
відповідачеві товару, що зазначений у
накладній від 20.04.2011 № 91200863, та
виникнення у останнього
заборгованості з його оплати у сумі
54810,90 грн.

З огляду на викладене вище, колегія
судів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що всі надані
позивачем докази не підтверджують факт
наявності заборгованості у
відповідача, тому позовні вимоги щодо
стягнення боргу визнаються судом
необґрунтованими та безпідставним, в
зв'язку з чим відсутні і підстави
стягнення з відповідача суми основного
боргу.

Крім того, позивачем було заявлено
вимогу про стягнення з відповідача 5249,15
грн. штрафу, 161,00 грн. інфляційних втрат
та 2563,50 грн. 3% річних.

Колегія суддів відмічає, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
штрафу, інфляційні втрати, 3% річних,
також не підлягають задоволенню, так-як
вони не сформульовані як самостійні, не
містять окремого обґрунтування і
доказів, а є правовим наслідком
стягнення основного боргу, а тому, за
відсутності підстав для такого, не
можуть бути задоволені.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дав належну оцінку
обставинам справи і прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволені позовних вимог повністю.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду Київської області
від 23.12.2013 у справі № 911/1652/13 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою Агрофірма "Сади України"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Київської області
від 23.12.2013 у справі № 911/1652/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1652/13 повернути
до господарського суду Київської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко