м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7242/13 11.02.14

за позовом відкритого
страхового акціонерного товариства
"РЕСО-Гарантія"

до 1) Подільського районного
управління Головного управління МВС
України в м. Києві

2) Генеральної
прокуратури України.

про визнання права
власності, зобов'язання повернути
автомобіль.

Суддя Удалова О.Г. (головуючий)

Суддя Босий В.П.

Суддя Любченко М.О.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача 1 Ангеліс Н.О. (за
довіреністю)

від відповідача 2 Гудзь О.М. (посв.
№ 000527)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду м. Києва
звернулося відкрите страхове
акціонерне товариство "РЕСО-Гарантія" з
позовом до Подільського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві про визнання права
власності та зобов'язання повернути
автомобіль.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 15.04.2013 р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява була повернута
позивачеві без розгляду.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 р. ухвалу
Господарського суду м. Києва від 15.04.2013
р. було скасовано, матеріали справи
№ 910/7242/13 направлено до
Господарського суду м. Києва для
розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20.06.2013 р. було порушено
провадження у справі № 910/7242/13 та
призначено розгляд останньої на 16.07.2013
р.

Представником Подільського районного
управління Головного управління МВС
України в м. Києві було заявлено
клопотання про припинення провадження
у справі, розгляд якого було
відкладено.

Крім того, Подільським районним
управлінням Головного управління МВС
України в м. Києві було заявлено
клопотання про заміну неналежного
відповідача належним, яким є
Генеральна прокуратура України.
Зазначене клопотання мотивоване тим,
що Подільське районне управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України не є
розпорядником спірного майна (лист
Генеральної прокуратури від 28.05.2013 р. №
07/2/4-18915-13), у зв'язку з перебуванням
кримінального провадження у
Генеральній прокуратурі України.

У судовому засіданні, на підставі ст. 77
ГПК України, було оголошено перерву до
23.07.2013 р.

23.07.2013 р. представник позивача у
судовому засіданні заперечив проти
здійснення заміни відповідача. Суд
залучив до участі у справі Генеральну
прокуратуру України як іншого
відповідача (відповідача 2) на підставі
ст. 24 ГПК Україна та відклав розгляд
справи на 08.08.2013 р.

08.08.2013 р. в судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів 1 і 2 проти
задоволення позову заперечували,
вважали його необґрунтованим та таким,
що задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, судом оголошено перерву до
29.08.2013 р.

22.08.2013 р. через канцелярію суду
представник Подільського районного
управління Головного управління МВС
України в м. Києві (відповідача 1) надав
відзив на позовну заяву, проти позову
заперечував, просив суд у його
задоволенні відмовити.

29.08.2013 року в судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав, вважав їх обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Представники відповідачів проти
позову заперечували, просили суд у його
задоволенні відмовити. Крім того,
відповідач 2 надав письмові
заперечення та документи, які були
долучені до матеріалів справи. У
письмових запереченнях відповідач 2
зазначив, що Постановою слідчого СВ
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 24.11.2011 року транспортний
засіб визнано речовим доказом у
кримінальній справі. Оскільки
транспортний засіб містить сліди
кримінального правопорушення, він не
може бути повернутий власнику до
винесення судом вироку та набрання ним
законної сили. Також сторона вказала на
те, що Кримінальним процесуальним
кодексом України встановлений
спеціальний порядок повернення
речового доказу власнику - іноземній
особі та віднесено вказане питання до
компетенції Генеральної прокуратури
України.

Під час розгляду справи суд дійшов
висновку про необхідність проведення
експертизи по визначенню вартості
спірного майна - автомобіля BMW X6 чорного
кольору, номер кузова: WBAFG81090L283173, 2009
року випуску.

Ухвалою суду від 29.08.2013 р. було
призначено судову експертизу та
зупинено провадження у справі № 910/7242/13.

13.11.2013 р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва з
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшов
висновок № 10116/13-54 від 12.11.2013 р. судової
автотоварознавчої експертизи та
матеріали справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 14.11.2013 р. було поновлено провадження
у справі № 910/7242/13, розгляд справи було
призначено на 05.12.2013 р.

05.12.2013 року представник позивача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги та надав пояснення по суті
спору.

Представник відповідача 1 проти
задоволення позову заперечував, надав
пояснення по суті спору.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимог ухвали
не виконав, про час і місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Враховуючи складність спірних
правовідносин, суд ухвалив подальший
розгляд справи здійснювати
колегіально.

Ухвалою суду від 05.12.2013 р., на підставі
розпорядження голови Господарського
суду м. Києва б/н від 05.12.2013 р., справу
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Удалова О.Г.
(головуючий), Ковтун С.А., Любченко М.О.
та призначено її до розгляду на 21.01.2014 р.

23.12.2013 р. на адресу суду від
Подільського районного управління
Головного управління МВС України в м.
Києві надійшла відповідь на судовий
запит, у якій було вказано, що надати на
дослідження транспортний засіб BMW X6,
номер кузова: WBAFG81090L283173, 2009 року
випуску, не було можливості.

21.01.2014 р. у судовому засіданні
представник позивача заявлені вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 2 надав суду
письмові заперечення, в яких зазначено,
що позов не підлягає розгляду в
господарському суді, а провадження у
справі підлягає припиненню, оскільки
відповідачем 2 проводиться досудове
слідство у кримінальному провадженні
№ 0000217 стосовно викраденого
транспортного засобу BMW X6, номер кузова:
WBAFG81090L283173, 2009 року випуску, який
знаходиться у розшуку та значиться
викраденим у Росії з 15.03.2010 р.

Крім цього, відповідач 2 зазначив, що ч. 6
ст. 100 КПК України визначено випадки
повернення речових доказів, зокрема
повертаються власнику або передаються
йому на відповідальне зберігання
речові докази, що не містять слідів
кримінального правопорушення. Спірний
транспортний засіб містить сліди
кримінального правопорушення, а тому
не може бути повернутий власнику під
час досудового слідства. Так,
відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК України
лише після вирішення питання про
повернення речей, спір про їх
належність вирішується у порядку
цивільного судочинства. У такому
випадку річ зберігається до набрання
рішенням суду законної сили.

Додатково відповідач 2 наголосив на
тому, що вимога позивача про визнання
права власності на автомобіль є
необґрунтованою, оскільки відповідач 2
не оспорює право власності на
транспортний засіб. З огляду на
викладене, за твердженням Генеральної
прокуратури України, позовні вимоги до
відповідача 2 щодо визнання права
власності та зобов'язання повернути
транспортний засіб є безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача 1 у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявка суд
не повідомив.

Ухвалою суду розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
відкладено до 04.02.2014 р. та ухвалено
направити судовий запит до
Департаменту ДАІ МВС України стосовно
реєстрації спірного транспортного
засобу BMW X6, номер кузова: WBAFG81090L283173, 2009
року випуску.

22.01.2014 р. від представника відповідача 2
через канцелярію суду надійшли
заперечення, у яких він проти позову
заперечував, вважав його
необґрунтованим з підстав, наведених
раніше та таким, що задоволенню не
підлягає.

Від представника позивача через
канцелярію суду надійшли пояснення до
позовної заяви, у яких зокрема
зазначалось, що відповідно до ст. 26
Конституції України іноземні юридичні
особи користуються тими самими правами
і свободами що і резиденти, а згідно зі
ст. 41 Конституції України право
власності є непорушним. Відмова ж
відповідачів повернути позивачу
транспортний засіб є порушенням права
власності останнього на вказаний
транспортний засіб. У зв'язку з
викладеним позивач просив суд позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.
Крім цього, представник позивача
направив через канцелярію суду
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи, яке судом
задоволено.

03.02.2014 р. через канцелярію суду надійшла
відповідь Центру безпеки дорожнього
руху та автоматизованих систем МВС
України № 45/366 від 31.01.2014 р. на судовий
запит № 06-37.1/236/14 від 22.01.2014 р.

Представник позивача через канцелярію
суду направив клопотання про залучення
документів до матеріалів справи, яке
судом задоволено.

04.02.2014 року в судовому засіданні
представник подача позов підтримав,
вважав його обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню.

Представники відповідачів 1 та 2 проти
задоволення позову заперечували,
просили суд у його задоволенні
відмовити.

У судовому засіданні оголошено перерву
до 11.02.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Розпорядженням голови Господарського
суду м. Києва від 11.02.2014 р. було
визначено склад колегії суддів, а саме:
Удалова О.Г. (головуючий), Босий В.П.,
Любченко М.О.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.02.2013 р. справу № 910/7242/13
прийнято до провадження.

11.02.2014 р. у судовому засіданні судом
було розглянуто клопотання про
припинення провадження у справі,
заявлене відповідачем 1 15.07.2013 р. В
обґрунтування заявленого клопотання
було зазначено, що відповідач 1 не має
повноважень підтвердити або оспорити
право власності позивача на
транспортний засіб, а крім того,
вирішення питання про повернення
власнику оспорюваного транспортного
засобу, який є речовим доказом у
кримінальній справі, не належить до
компетенції господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Разом з тим, позивач просить суд
визнати його право власності на
транспортний засіб та витребувати
останній у відповідача 1, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що майно перебуває у
чужому незаконному володінні, що, в
свою чергу, порушує законні права та
інтереси позивача.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р.
встановлено, що судовий захист права
приватної власності громадян
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами про визнання права
власності на майно, про витребування
майна з чужого незаконного володіння
(а в передбачених законом випадках і
від добросовісного набувача) чи
відшкодування його вартості, про
усунення інших порушень прав власника.

З огляду на викладене вимоги позивача
підлягають розгляду по суті
господарським судом.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимог ухвали
не виконав, про час і місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Представники відповідачів 1 та 2 проти
позову заперечували, просили суд у його
задоволенні відмовити.

У судовому засіданні 11.02.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив:

Як вбачається з наданих позивачем
документів, за фактом викрадення
транспортного засобу BMW X6, номер кузова:
WBAFG81090L283173, чорного кольору, 2009 року
випуску (далі - транспортний засіб), у м.
Митищі Московської області СУ при УМВС
по Митищінському муніципальному
району Московської області 23.03.2010
порушено кримінальну справу № 74829.

Власником викраденого транспортного
засобу був Безгін Ігор Михайлович, що
підтверджується паспортом
транспортного засобу № 77УК160033, виданим
23.03.2009 р., та свідоцтвом про реєстрацію
ТС № 77ТК192967, виданим 13.08.2009 р., копії
яких долучені до матеріалів справи.

Вищевказаний транспортний засіб був
застрахований за договором
страхування SYS № 335786179, укладеним між
відкритим страховим акціонерним
товариством "РЕСО-Гарантія" (далі -
позивач) та Безгіним Ігорем
Михайловичем.

20 квітня 2010 року між позивачем та
Безгіним І.М. була укладена додаткова
угода № АТ2076484 до договору
страхування SYS № 335786179 (далі - додаткова
угода), відповідно до п. 1 якої на
підставі страхового полісу серії SYS №
335786179 від 05.08.2009 р. страховик (позивач)
зобов'язувався здійснити страхову
виплату за викрадений транспортний
засіб (далі - об'єкт страхування): марка,
модель: BMW X6, рік випуску: 2009, VIN:
WBAFG81090L283173, модель та № двигуна:
N63B44A-20474442, колір: чорний, державний
номерний знак: У006СТ199, свідоцтво про
реєстрацію серія № 77ТК192967, видане
13.08.2009 р., паспорт транспортного засобу
серія № 77УК160033, виданий 23.03.2009 р., у
випадку визнання події, що відбулась,
страховим випадком.

Пунктом 3 додаткової угоди передбачено,
що після отримання повної суми
страхового відшкодування за
автотранспортний засіб, страхувальник
(Безгін І.М.) повністю відмовляється від
своїх прав на автотранспортний засіб
на користь страховика (позивач) і не має
у подальшому будь-яких претензій до
страховика щодо виплати страхового
відшкодування.

У матеріалах справи також міститься
підтвердження Безгіна І.М. від 23.11.2013
року про те, що на даний момент, у
зв'язку з виплатою йому страхового
відшкодування, усі права на
транспортний засіб, в тому числі й
право власності, були передані ним
позивачу та належать останньому.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про те, що власником
оспорюваного транспортного засобу на
час розгляду справи є позивач.

Згодом, у м. Києві працівниками міліції
затримано автомобіль «BMW Х6» чорного
кольору, номер кузова WBAFG81090L283173, 2009 року
випуску, який належав громадянину
Російської Федерації та був викрадений
на території цієї країни.

Відповідно до статті 123 Господарського
процесуального кодексу України
іноземні підприємства і організації
мають право звернення до господарських
судів згідно з встановленою
підвідомчістю та підсудністю
господарських спорів за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно з абз. 2 п. 1 роз'яснення Вищого
господарського суду України, від 31.05.2002
р. № 04-5/608 «Про деякі питання практики
розгляду справ за участю іноземних
підприємств і організацій» питання, що
виникають у сфері приватноправових
відносин з іноземним елементом (хоча б
один учасник правовідносин є
іноземцем, особою без громадянства або
іноземною особою; об'єкт правовідносин
знаходиться на території іноземної
держави; юридичний факт, який впливає
на виникнення, зміну або припинення
правовідносин, мав чи має місце на
території іноземної держави), у тому
числі й питання підсудності судам
України справ з іноземним елементом,
вирішуються згідно із Законом України
«Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України
«Про міжнародне приватне право» захист
права власності та інших речових прав
здійснюється на вибір заявника
відповідно до права держави, у якій
майно знаходиться, або відповідно до
права держави суду.

Позивачем обрано захист права
власності стосовно транспортного
засобу за правом України.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що Генеральною
прокуратурою України (далі - відповідач
2) з 28.05.2013 р. проводиться досудове
слідство у кримінальному провадженні
№ 0000217, внесеному до
ЄРДР 24.05.2013 р., у зв'язку зі скасуванням
постанови про зупинення досудового
слідства у кримінальній справі № 07-12595.

Вказану кримінальну справу порушено
03.11.2011 р. слідчим СВ Подільського РУ ГУ
МВС України в м. Києві за фактом
вчинення шахрайства під виглядом
продажу Терехову В.Ю.
транспортного засобу «BMW Х6», держномер
АА6538 IT, номер кузова WBAFG81090L283173, який
відповідно до даних НЦБ «Інтерпол»
знаходиться у розшуку та значиться
викраденим у Росії 15.03.2010 р.

Постановою слідчого СВ Подільського РУ
ГУ МВС України в м. Києві Тухтаєвої B.C.
від 24.11.2011 р. вказаний транспортний
засіб визнано речовим доказом у
кримінальній справі № 07-12595 та
визначено його місце зберігання -
спеціальний майданчик для зберігання
транспортних засобів при УДАІ в м.
Києві за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 1.

Частиною 1 ст. 98 Кримінального
процесуального кодексу України
встановлено, що речовими доказами є
матеріальні об'єкти, які були знаряддям
вчинення кримінального
правопорушення, зберегли на собі його
сліди або містять інші відомості, які
можуть бути використані як доказ факту
чи обставин, що встановлюються під час
кримінального провадження, в тому
числі предмети, що були об'єктом
кримінально протиправних дій, гроші,
цінності та інші речі, набуті
кримінально протиправним шляхом.

Згідно з ч. 2 ст. 100 Кримінального
процесуального кодексу України,
речовий доказ або документ, наданий
добровільно або на підставі судового
рішення, зберігається у сторони
кримінального провадження, якій він
наданий.

Питання про спеціальну конфіскацію та
долю речових доказів і документів, які
були надані суду, вирішується судом під
час ухвалення судового рішення, яким
закінчується кримінальне провадження.
Такі докази і документи повинні
зберігатися до набрання рішенням
законної сили. У разі закриття
кримінального провадження слідчим або
прокурором питання про спеціальну
конфіскацію та долю речових доказів і
документів вирішується ухвалою суду на
підставі відповідного клопотання, яке
розглядається згідно із статтями 171-174
цього Кодексу (ч. 9 цієї статті).

Таким чином, речові докази лише
знаходяться на зберіганні у сторони
кримінального провадження до
винесення вироку судом та набрання ним
законної сили.

Судом встановлено, що Подільським
районним управлінням Головного
управління МВС України в м. Києві (далі -
відповідач 1) та відповідачем 2 не
оспорюється та не ставиться під сумнів
право власності позивача на
транспортний засіб BMW X6 чорного
кольору, номер кузова: WBAFG81090L283173, 2009
року випуску.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував
посилаючись, зокрема, на ст. ст. 386, 387
Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 386 Цивільного
кодексу України, держава забезпечує
рівний захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним (ст. 387 Цивільного
кодексу України).

Разом з тим, як вже було встановлено
судом, відповідачі не оспорюють прав
позивача на транспортний засіб,
визнають їх. Транспортний засіб
перебуває на зберіганні у відповідачів
як речовий доказ на підставах,
визначених Кримінальним процесуальним
кодексом України. Отже, відсутні
підстави стверджувати, що відповідачі
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа транспортним
засобом, чим порушили права позивача.

Таким чином, наведене позивачем
нормативно-правове обґрунтування його
вимог не можна застосовувати до
правовідносин, що виникли між ним та
відповідачами.

Згідно з п. 4.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» №1
від 26.12.2011 року, якщо ж він (предмет
спору) був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку про те, що вимога позивача
щодо визнання за ним права власності на
транспортний засіб безпідставна,
необґрунтована та така, що задоволенню
не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» право власності та інші речові
права, відомості про які підлягають
внесенню до державних реєстрів,
визначаються правом держави, у якій це
майно зареєстровано.

Як вбачається з відповіді Центру
безпеки дорожнього руху та
автоматизованих систем МВС України №
45/366 від 31.01.2014 р. на судовий запит №
06-37.1/236/14 від 22.01.2014 р. транспортний засіб
BMW X6 чорного кольору, номер кузова:
WBAFG81090L283173, 2009 року випуску, станом на
28.01.2014 р. серед зареєстрованих у
підрозділах ДАІ МВС України не
значиться.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 40
Закону України «Про міжнародне
приватне право» право власності на
зазначений вище спірний транспортний
засіб визначається правом Російської
Федерації, а відповідно і всі спори
майнового характеру відносно цього
спірного транспортного засобу
підлягають вирішенню за
законодавством (правом) Російської
Федерації, оскільки цей транспортний
засіб зареєстровано у державному
реєстрі Російської Федерації.

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання повернути спірний
транспортний засіб BMW X6, номер кузова:
WBAFG81090L283173, 2009 року, суд зазначає
наступне.

Спірний транспортний засіб визнано
речовим доказом в рамках кримінальної
справи (на момент прийняття рішення -
кримінального провадження № 0000217,
внесеного до ЄРДР 24.05.2013 р.), що
підтверджується постановою слідчого
СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 24.11.2011 р., копія якої долучена
до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Кримінального
процесуального кодексу України,
тимчасовим вилученням майна є фактичне
позбавлення підозрюваного або осіб, у
володінні яких перебуває зазначене у
частині другій цієї статті майно,
можливості володіти, користуватися та
розпоряджатися певним майном до
вирішення питання про арешт майна або
його повернення.

Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті, тимчасово
вилученим може бути майно у вигляді
речей, документів, грошей тощо, щодо
яких є достатні підстави вважати, що
вони підшукані, виготовлені,
пристосовані чи використані як засоби
чи знаряддя вчинення кримінального
правопорушення та (або) зберегли на
собі його сліди.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 Кримінального
процесуального кодексу України
питання про спеціальну конфіскацію та
долю речових доказів і документів, які
були надані суду, вирішується судом під
час ухвалення судового рішення, яким
закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368
Кримінального процесуального кодексу
України, ухвалюючи вирок, суд повинен
вирішити, зокрема, питання про те, що
належить вчинити з майном, на яке
накладено арешт, речовими доказами і
документами.

Кримінальне провадження у першій
інстанції здійснюють місцеві (районні,
міські, районні у містах, міськрайонні)
суди (ч. 1 ст. 33 Кримінального
процесуального кодексу України).

Таким чином, питання щодо повернення
речових доказів власникам належить до
компетенції судів загальної
юрисдикції та вирішується в порядку
кримінального провадження.

Відтак, вимога позивача щодо
зобов'язання відповідача 1 повернути
транспортний засіб BMW X6, номер кузова:
WBAFG81090L283173, чорного кольору, 2009 року
випуску є необґрунтованою,
безпідставною та такою, що задоволенню
не підлягає.

Крім цього, законодавством України
передбачений спеціальний порядок
повернення речових доказів власникам -
іноземним особам.

Так, ч. 1 ст. 545 Кримінального
процесуального кодексу України,
Генеральна прокуратура України
звертається із запитами про міжнародну
правову допомогу у кримінальному
провадженні під час досудового
розслідування та розглядає відповідні
запити іноземних компетентних органів.

За запитом запитуючої сторони виявлене
майно, зокрема, може бути передане
компетентному органу запитуючої
сторони як доказ у кримінальному
провадженні з дотриманням вимог статті
562 цього Кодексу або для повернення
власнику (ч. 3 ст. 568 Кримінального
процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Конвенції про
правову допомогу та правові відносини
у цивільних, сімейних та кримінальних
справах від 22.01.1993 р., якщо запитуваної
Договірної Сторони предмети,
зазначені в пункті першому цієї статті,
необхідні як докази в кримінальній
справі, їх передача може бути
відстрочена до закінчення
провадження в справі.

Згідно з ч. 3 цієї статті, права третіх
осіб на передані предмети залишаються
в силі. Після закінчення провадження
в справі ці предмети повинні бути
безоплатно повернуті Договірній
Стороні, яка їх передала.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було сплачено судовий збір в
розмірі 1 147 грн. за позовну вимогу
немайнового характеру та 1 721 грн. за
позовну вимогу майнового характеру.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини
другої ст. 4 Закону України «Про судовий
збір» за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру підлягає оплаті 2 відсотки
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не визначено ціну позову, що
також підтверджено постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 р. ухвалу
Господарського суду м. Києва від 15.04.2013
р.

Позивачем у позовній заяві зазначено,
що на момент подання позову неможливо
встановити ціну позову, оскільки з дати
викрадення транспортного засобу минув
чималий час і позивачу невідомо,в якому
стані він перебуває.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» у разі, якщо на день
подання позову неможливо встановити
точну його ціну, розмір судового збору
попередньо визначає суд з подальшою
сплатою недоплаченої суми або з
поверненням суми переплати судового
збору відповідно до ціни позову,
встановленої судом у процесі розгляду
справи.

Відповідно до висновку № 10116/13-54 від
12.11.2013 р. судової автотоварознавчої
експертизи Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз вартість транспортного
засобу BMW X6, номер кузова: WBAFG81090L283173, 2009
року випуску становить 585010,50 (п'ятсот
вісімдесят п'ять тисяч десять грн. 50
коп.).

Відповідно до абзаців 2 та 3 п. 2.7.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» у разі
коли визначена (встановлена) позивачем
ціна позову не відповідає дійсній
вартості спірного майна або на день
подання позову неможливо встановити
точну його ціну, господарський суд з
урахуванням припису абзацу першого
частини другої статті 6 Закону і частин
першої - четвертої статті 49 ГПК
попередньо визначає розмір судового
збору, виходячи з ціни позову, вказаної
позивачем, а за результатами вирішення
спору або достягує недоплачену суму
судового збору з належної сторони, або
повертає суму переплати цього збору.

Остаточне визначення в процесі
розгляду справи ціни позову (дійсної
вартості спірного майна), а отже, й суми
судового збору здійснюється
господарським судом на підставі
поданих учасниками судового процесу
доказів, а за їх недостатності для
цього - шляхом призначення відповідної
судової експертизи (експертної оцінки
майна).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Зокрема, відповідно до п. 2.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013 р. № 7 судовий збір з позовної
заяви про визнання права власності на
майно, витребування або повернення
майна (в тому числі в зв'язку з вимогами,
заснованими на приписах частини п'ятої
статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу
України тощо) визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру.

Враховуюче те, що позивач повинен був
сплатити судовий збір при зверненні з
позовом до суду в сумі 11 700,21 грн. (2%
ціни позову, виходячи з вартості майна,
яка складає 585 010,50 грн.), а фактично
сплатив 2 868,00 грн., стягненню з
позивача до Державного бюджету
підлягає судовий збір в сумі 8 832,21 грн.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з відкритого
акціонерного стразового товариства
«Ресо-Гарантія» (117105, Російська
Федерація, м. Москва, Нагорний пров.,
буд. 6, ІПН 0) в дохід спеціального
фонду Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 8 832 (вісім тисяч
вісімсот тридцять дві) грн. 21 коп.

Повне рішення складено 19.02.2014
р.

Суддя
О.Г. Удалова (головуючий)

Суддя
В.П. Босий

Суддя
М.О. Любченко