м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомВідділу комунального
господарства Уманської міської радиДо
Товариства з обмеженою
«Петрус-Медіа»Простягнення 25 856, 64 грн.
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача Чорна О.Д. - за дов.
Від відповідача Лімонтов В.Б. -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача на
свою користь 25 856, 64 грн. за Договором
№39-р від 02.01.2009р. про користування
місцями, що знаходяться в комунальній
власності для розташування
спеціальних рекламних конструкцій за
період з 01.07.2012р. по 01.12.2013р.
Через відділ діловодства суду
20.01.14р. відповідач подав відзив на
позовну заяву, в якому проти позовних
вимог заперечив в повному обсязі.
21.01.2014р. за клопотанням представника
позивача та представника відповідача
спір розглянуто в більш тривалий
термін, в порядку передбаченому ст. 69
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
На виконання рішення Уманської
міської ради №492 від 09.10.2008р. «Про
надання дозволу на розміщення
зовнішньої реклами ТОВ «Петрус-Медіа»
та у відповідності до норм чинного
законодавства 02 січня 2009р. між відділом
комунального господарства Уманської
міської ради та відповідачем було
укладено договір користування місцями,
що знаходиться в комунальній
власності, для розташування
спеціальних конструкцій № 39-р.
Згідно умов Договору Позивач
надав Відповідачу для розміщення
спеціальних тимчасових конструкцій
місця, які є комунальною власністю
міста, а саме: трьох рекламних щитів, а
Відповідач використовував ці місця для
розташування спеціальних конструкцій
та проводив оплату за користування
такими місцями відповідно до умов
пункту 3.2 Договору, згідно якого сума
оплати складає 4 762,80 грн. на рік, в т.ч.
396,90 грн. на місяць.
Вказана вище сума оплати була
визначена розрахунком згідно рішень
виконавчого комітету Уманської
міської ради № 500 від 25.09.2003 року, що в
свою чергу відповідає типовим правилам
розміщення зовнішньої реклами, які
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України N 2067 від 29.12.2003 року.
Так, згідно п.32 Типових правил:
«плата за тимчасове користування
місцем розташування peкламних засобів,
що перебуває у комунальній власності,
встановлюється у порядку, визначеному
органами місцевого самоврядування, а
місцем, що перебуває у державній або
приватній власності,- на договірних
засадах з його власником або
уповноваженим ним органом (особою)».
Таким чином, судом встановлено, що
плата за тимчасове користування місцем
розташування рекламних засобів, що
перебуває в комунальній власності,
встановлюється на договірних засадах у
порядку, визначеному органами
місцевого самоврядування.
Згідно приписів ч.4 ст. 762 ЦК
України, договором або законом може
бути встановлено періодичний перегляд,
зміну (індексацію) розміру плати за
користування майном.
Судом встановлено, що Відповідач
від початку набрання чинності Договору
належним чином виконував і виконує
зобов'язання щодо терміну та розміру
оплати. Так, станом на час
слухання справи у Відповідача відсутня
заборгованість за умовами Договору, що
свідчить про дотримання Відповідачем
приписів ст.193 Господарського кодексу
України та ст.526 Цивільного кодексу
України, відповідно до яких суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Стосовно рекомендованих листів
Позивача від 26.06.2012 року № 451, від 03.07.2012
року № 483, від 18.12.2012 року № 1040 та
приписів виконавчого комітету
Уманської міської ради від 05.02.2013 року
№ 106/01-3 від 05.02.2013 року, від 07.08.2012 року №
433/01-3, суд зазначає наступне.
По-перше, зміст листів зводиться
до прохання підписати новий договір на
підставі Рішення Уманської міської
ради якою було затверджено базові
ставки плати за користування місцями
розташування зовнішньої реклами.
Однак, в зазначеному Рішенні не
міститься приписів щодо внесення змін
чи розірвання чинних договорів
укладених між Позивачем та суб'єктами
господарювання діяльність яких
пов'язана з розміщенням зовнішньої
реклами на території міста Умань.
Також судом встановлено, що
Позивач сам визнає той факт, що
проведення розрахунків за розміщення
спеціальних тимчасових конструкцій у
відповідності до тарифів затверджених
Рішенням Уманської міської ради може
проводитись виключно та на підставі
укладання нового Договору, або
внесення змін до чинного.

Матеріалами справи підтверджено,
що у обох приписах звернених до
Відповідача, Позивач застерігав, що у
разі не виконання даного припису
Позивач буде вимушений розірвати
Договір та демонтувати конструкції
Відповідача у серпні 2012 року та лютому
2013 року відповідно без присутності
останнього.

Однак, матеріалами справи
доведено, що до Відповідача не находило
повідомлень про демонтаж рекламних
конструкцій Позивачем, або пропозиції
про розірвання Договору відповідно до
приписів ст.188 ГК України.

Відповідно до ч.4 ст. 188 ГК України,
у разі якщо сторони не досягли згоди
щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

З викладеного вбачається, що
Позивач не скористався своїм правом,
яким передбачено можливість звернення
до суду з позовними вимогами, щодо змін
до Договору.

Відповідно до умов пункту 3.2
Договору №39-р від 02.01.2009р., сума оплати
складає 4 762,80 грн. на рік, в т.ч. 396,90 грн.
на місяць, на час слухання справи у
Відповідача відсутня заборгованість
за умовами зазначеного Договору.

Отже, твердження Позивача, що за
Відповідачем рахується
заборгованість у розмірі 25 856, 64 грн. за
період з 01.07.2012р. по 01.12.2013р.
спростовується матеріалами справи та
судом не приймається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В порушення ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
Позивачем не доведено у спосіб
встановлений ст. 34 цього ж Кодексу
законних підстав для задоволення
позовних вимог. Доводи, викладені у
його позовній заяві спростовані
доданими до позову документами та
поясненнями Відповідача, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
позову.

Витрати по оплаті судового забору
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.02.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко