ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 911/61/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лилака Т.Д., розглянувши
справу

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київдо
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз», м. Бояркапро стягнення 20
603,93 грн.,за участю представників:

позивача:Жигадло І.Б., довіреність № 42/10
від 30.12.2013 року;відповідача:Палькевич
Н.С., довіреність № 1-771 від 31.12.2013 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до відповідача про
стягнення 17 997,40 грн. основного боргу,
18,00 грн. інфляційної складової боргу, 1
196,86 грн. 3% річних, 1 391,67,84 грн. пені, а
загалом 20 603,93 грн. у зв'язку з
неналежним виконанням останнім
зобов'язання з оплати переданого
природного газу за договором № 06/11-1315
купівлі-продажу природного газу від
30.08.2011 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.01.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 30.01.2014 року.

У судовому засіданні 30.01.2014 року
оголошувалася перерва на 13.02.2014 року.

08.02.2014 року до канцелярії
господарського суду Київської області
від представника відповідача надійшов
відзив на позовну заяву, в якому
останній визнав позовні вимоги у
розмірі 976,30 грн. 3 % річних, решту
позовних вимог визнав безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню судом. Також,
представником, в порядку ст. 267
Цивільного кодексу України, заявлено
про застосування позовної давності до
вимог про стягнення 1 391,67 грн. пені.
Вказаний відзив на позов прийнято
судом.

У судовому засіданні 13.02.2014 року
оголошувалася перерва на 27.02.2014 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.08.2011 року між позивачем (продавець) та
відповідачем (покупець) було укладено
договір № 06/11-1315 купівлі-продажу
природного газу, за умовами якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2011 році природний
газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ (газ), на умовах цього
договору.

Цей договір набуває чинності з дати
його укладення, поширює свою дію на
відносини, що фактично склалися між
сторонами з 06.08.2011 року і діє в частині
реалізації газу з 06.08.2011 року по 30.09.2011
року, а в частині розрахунків за газ - до
повного погашення заборгованості (п. 11.1
договору).

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10-го
числа наступного за місяцем поставки
газу з поточних рахунків покупця.

Позивачем, на виконання п. 1.1. договору
протягом вересня 2011 року поставлено, а
відповідачем прийнято від позивача
природний газ загальною вартістю 17 997,40
грн., що підтверджується підписаним та
скріпленим печатками обох сторін актом
передачі-приймання природного газу за
вересень 2011 року від 30.09.2011 року.

26.07.2013 року відповідач звернувся до
позивача із заявою про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог № 23-2426/1 від 26.07.2013
року, згідно якої повідомив останнього
про зарахування зустрічних однорідних
вимог у сумі 953 016,02 грн., зокрема:
зобов'язань відповідача перед
позивачем згідно договору на
купівлю-продаж природного газу № 06/10-2106
від 20.12.2010 року у розмірі 935 018,62грн. та за
договором № 06/11-1315 від 30.08.2011 року у
розмірі 17 997,40грн., що сумарно
становлять 953 016,02 грн. та зобов'язань
позивача перед відповідачем за
договором на купівлю-продаж природного
газу № 06/10-2106 від 20.12.2010р. у сумі
1 669 971,95 грн. Вказана заява 31.07.2013 року
отримана представником позивача, що
підтверджується відміткою на заяві.

Суд встановив, що станом на момент
судового розгляду справи заява
відповідача про зарахування
зустрічних однорідних вимог № 23-2426/1
від 26.07.2013 року в силу положень ст. 204
Цивільного кодексу України є
правомірною, оскільки не визнана в
судовому порядку недійсною.

Суд встановив, що між сторонами виникли
правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін (ст. 601
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Суд встановив, що позивачем, на
виконання п. 1.1. договору у вересні 2011
року поставлено, а відповідачем
прийнято від позивача природний газ
загальною вартістю 17 997,40 грн., що
підтверджується підписаним та
скріпленим печатками обох сторін актом
передачі-приймання природного газу;
26.07.2013 року відповідач звернувся до
позивача із заявою про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог № 23-2426/1 від 26.07.2013
року, згідно якої повідомив останнього
про зарахування зустрічних однорідних
вимог у сумі 953 016,02грн., зокрема:
зобов'язань відповідача перед
позивачем згідно договору на
купівлю-продаж природного газу №
06/10-2106 від 20.12.2010 року у розмірі 935 018,62
грн. та за договором № 06/11-1315 від 30.08.2011
року у розмірі 17 997,40 грн., що сумарно
становлять 953 016,02 грн. та зобов'язань
позивача перед відповідачем за
договором на купівлю-продаж природного
газу № 06/10-2106 від 20.12.2010 року у сумі 1 669
971,95 грн., яка 31.07.2013р. отримана
представником позивача, що
підтверджується відміткою на заяві та
не визнана в судовому порядку
недійсною.

Відтак, суд дійшов висновку, що станом
на момент судового розгляду справи
заява відповідача про зарахування
зустрічних однорідних вимог № 23-2426/1
від 26.07.2013 року в силу положень ст. 204
Цивільного кодексу України є
правомірною, а зобов'язання
відповідача перед позивачем зі сплати
17 997,40 грн. основного боргу за
поставлений природний газ є припиненим
на підставі ст. 601 Цивільного кодексу
України та ст. 203 Господарського
кодексу України.

Враховуючи те, що зобов'язання
відповідача на момент порушення
провадження у справі (10.01.2014 року) є
припиненим з 31.07.2013р. (дата отримання
відповідачем заяви позивача про
зарахування зустрічних однорідних
вимог), суд дійшов висновку, що станом
на момент порушення у справі у
відповідача був відсутній борг зі
сплати 17 997,40 грн. основного боргу.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р.
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК України),
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.
Визнання боржником претензії
кредитора не є способом припинення
зобов'язання і не свідчить про
відсутність спору; особа, претензія
якої визнана боржником, вправі
звернутися до господарського суду з
позовом про стягнення визнаної суми
коштів. Припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК України можливе в разі, коли
предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовної вимоги про стягнення 17 997,40
грн. основного боргу за поставлений
природний газ.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором, позивачем за період з 11.10.2011
року по 11.04.2012 року нарахована пеня в
сумі 1 391,67 грн.

08.02.2014 року представником відповідача у
відзиві на позов заявлено заяву про
застосування строків позовної
давності до вимог про стягнення пені у
сумі 1 391,67 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549
Цивільного кодексу України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові в разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217
та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються
господарські санкції, зокрема, штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору сторонами
погоджено, що у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1. договору покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: 1) про
стягнення неустойки (штрафу, пені); 2)
про спростування недостовірної
інформації, поміщеної у засобах
масової інформації. У цьому разі
позовна давність обчислюється від дня
поміщення цих відомостей у засобах
масової інформації або від дня, коли
особа довідалася чи могла довідатися
про ці відомості; 3) про переведення на
співвласника прав та обов'язків
покупця у разі порушення переважного
права купівлі частки у праві спільної
часткової власності (стаття 362 цього
Кодексу); 4) у зв'язку з недоліками
проданого товару (стаття 681 цього
Кодексу); 5) про розірвання договору
дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у
зв'язку з перевезенням вантажу, пошти
(стаття 925 цього Кодексу); 7) про
оскарження дій виконавця заповіту
(стаття 1293 цього Кодексу).

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Таким чином, право на нарахування пені
за прострочення строків оплати
поставленого газу за актом
приймання-передачі природного газу від
30.09.2011. у позивача у відповідності до
вимог ст. 232 ЦК України, припинилось
11.04.2012 року.

Суд встановив, що позивач звернувся з
позовом до суду 30.12.2013 року, що
підтверджується відміткою поштової
установи на конверті; враховуючи
положення ст. 258 Цивільного кодексу
України позивач просить стягнути з
відповідача пеню за період з 11.10.2011 року
по 11.04.2012 року - поза межами річного
строку позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, клопотання
представника відповідача про
застосування строків позовної
давності (а.с. 49-52), вимоги ст. 257 ЦК
України, суд дійшов висновку, що вимога
позивача про стягнення з відповідача 1
391,67 грн. пені не підлягає задоволенню
як така, що пред'явлена за межами,
встановленого ст. 257 Цивільного кодексу
України, спеціального строку позовної
давності в один рік.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язання за
договором, позивачем за період з 11.10.2011
року по 30.12.2013 року нараховано 1 196,86 грн.
3% річних та 18,00 грн. інфляційних втрат
за період з жовтня 2011 року по листопад
2013 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на вищевикладене, суд обмежив
період нарахування 3 % річних та
інфляційної складової боргу з
11.10.2011року до 31.07.2013р. (дата припинення
зобов'язання відповідача зі сплати 17
997,40 грн. основного боргу за поставлений
природний газ).

Арифметично вірний розрахунок 3%
річних, нарахованих за період з
11.10.2011року по 30.07.2013 року складає 974,82
грн.

Відтак, вимога про стягнення з 1 196,86 3 %
річних підлягає частковому
задоволенню у розмірі 974,82 грн. 3 %
річних. В іншій частині позовних вимог
про стягнення 3% річних в позові слід
відмовити.

Арифметично вірний розрахунок
інфляційної складової боргу,
нарахованої за період з 11.10.2011 року по
30.07.2013 року складає 35,99 грн.

Таким чином, позов в частині стягнення
18,00 грн. інфляційної складової боргу, у
зв'язку простроченням відповідачем
виконання зобов'язання з оплати
поставленого газу, на підставі ст. 625 ЦК
України є обґрунтованим, і тому
підлягає задоволенню саме у заявленій
позивачем до стягнення сумі.

Судовий збір у розмірі 82,93 грн.
відповідно до положень статті 49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача пропорційно задоволених
вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 78, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз» (08150, Київська
область, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178;
код 20578072) на користь Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,
буд. 1; код 31301827) 18 (вісімнадцять) грн. 00
коп. інфляційних втрат, 974 (дев'ятсот
сімдесят чотири) грн. 82 коп. 3 % річних , 82
(вісімдесят дві) грн. 93 коп. судового
збору.

В іншій частині в позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 03.03.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак