м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/767/14 18.02.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мобілочка»
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Форум-Менеджмент
Про визнання недійсною
частину п. 12.5. договору № 84-К від 11.04.2012
Суддя
Представники сторін:
Від позивача Шевелева А.А. - по дов.
№ б/н від 28.08.2013
Від відповідача Зорич Г.А. - по дов.№
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мобілочка» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Форум-Менеджмент
Груп» про визнання з 11.04.2012 недійсною
частини пункту 12.5. договору суборенди
№ 84-К від 11.04.2012 в частині: « 12.5. У
випадку дострокового припинення дії
цього договору з ініціативи
суборендаря, суборендар зобов'язується
сплатити позивачу штраф в розмірі 200
158,40 грн., що є еквівалентом 25 066,80
доларів США на день укладання договору,
в гривнях по офіційно встановленому
курсу НБУ на день припинення дії цього
договору з урахуванням п. 2.3. цього
договору, крім того ПДВ».
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що правовою
підставою для застосування штрафу є
порушення зобов'язання/правопорушення
у сфері господарювання. На думку
позивача п. 12.5. договору не відповідає
діючому законодавству України,
оскільки на суборендаря покладається
обов'язок сплатити штраф у випадку
користування позивачем своїм правом на
дострокове припинення дії договору.
При цьому користування суборендарем
своїм правом на дострокове розірвання
договору не може кваліфікуватися як
правопорушення у сфері
господарювання/господарського
зобов'язання. Отже на підставі п. 12.5.
договору порушуються гарантовані та
законні права позивача. Звертає увагу
на те, що відповідно до п. 16.5. договору
суборендар має право в односторонньому
порядку припинити дію цього договору.
При цьому п. 12.5. договору на суборендаря
покладається обов'язок щодо сплати
штрафу у випадку користування своїм
правом на дострокове припинення дії
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.01.2014 порушено провадження у
справі № 910/767/14 та призначено її до
розгляду на 11.02.2014.
Відповідач у поданому 11.02.2014 до відділу
діловодства суду відзиві проти позову
заперечує та зазначає наступне. В
тексті п. 12.6. договору здійснена описка
в частині посилання на п. 12.6., оскільки
штраф передбачений п. 12.5. договору. У
тексті п. 12.6. договору також є описка:
замість п.12.6. необхідно було зазначити
п. 12.5. договору. Відповідач зазначає, що
відповідач скористався наданим йому п.
16.5. договору та звернувся до
відповідача з листом № 22-1/04 від 22.04.2013, в
якому повідомив в категоричній формі, у
зв'язку з складним фінансовим
становищем, про дострокове розірвання
договору. Відповідач вказує на те, що
штраф передбачений умовами п. 12.5.
договору є страховкою відповідача від
понесених збитків у випадку
дострокового розірвання договору,
оскільки при укладенні даного договору
відповідач сподівався на отримання до
08.05.2015 прибутку у вигляді орендної
плати. Зазначає, що договір є чинним,
дійсним, укладеним та виконаним. Також
зазначає, що встановлений п. 12.5.
договору штраф є правомірним, оскільки
сторони при підписання й виконанні
договору усвідомлювали його
правомірність та дійсність. Вважає, що
позивачем не доведено невідповідність
положень п. 12.5. договору актам
законодавства, виходячи із змісту або
суті відносин між сторонами. Цивільним
кодексом України передбачено принцип
свободи договору. Частиною. 2 ст. 546
Цивільного кодексу України визначено,
що договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання. Порушення
правил здійснення господарської
діяльності в даному випадку полягає в
односторонньому достроковому
розірванні договору з ініціативи
Позивачем в судовому засіданні 11.02.2014
було подано клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи стосовно
достовірності підпису Юхно О.І. на
договорі суборенди 84-К від 11.04.2012 та
акті приймання-передачі приміщення від
26.05.2012. Заявник посилається на те, що при
візуальному огляді договору підпис
директора ТОВ «Мобілочка» Юхно О.І. не є
підписом останнього.
Позивач в судовому засіданні 11.02.2014
позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідач в судовому засіданні 11.02.2014
проти задоволення позовних вимог
заперечував повністю.
В судовому засіданні 11.02.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
Позивачем 18.02.2014 до відділу діловодства
суду подано письмові пояснення.
Відповідачем 18.02.2014 до відділу
діловодства суду подано доповнення до
Відповідачем 18.02.2014 до відділу
діловодства суду подано письмові
заперечення на клопотання позивача про
призначення почеркознавчої
Суд розглянувши в судовому засіданні
18.02.2014 заявлене позивачем клопотання
про призначення почеркознавчої
експертизи та заслухавши думку
представників сторін відмовляє в його
задоволенні з огляду на наступне
Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.
Договір суборенди № 84-К від 11.04.2012
підписаний та скріплений печатками
Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.
Більше того, як свідчать подані
відповідачем докази позивач в період
дії договору сплачував всі передбачені
договором платежі. Таким чином, договір
схвалений позивачем, а отже створює,
змінює і припиняє цивільні права та
обов'язки з моменту вчинення цього
Крім цього, підстава позову - це
фактичні обставини, на яких
ґрунтується вимога позивача. Зміна
підстав позову - це зміна обставин, на
яких ґрунтується вимога позивача.
Позивач звертаючись з позовними
вимогами в обґрунтування визнання
частково недійсним договору не
зазначав ту обставину, що договір з
боку позивача підписаний не директором
ТОВ «Мобілочка» Юхно О.І.
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви до початку розгляду
господарським судом справи по суті.
Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що відсутні підстави для
призначення почеркознавчої
В судовому засіданні 18.02.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.04.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Форум-Менеджмент
Груп» (орендар) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Мобілочка» (суборендар) було укладено
договір суборенди № 84-К від (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди
орендар зобов'язався передати в
суборенду, а суборендар зобов'язується
прийняти, згідно умов цього договору,
нежитлове приміщення (офіс 2/401), яке
розташоване на четвертому поверсі
будівлі за адресою: м. Київ, просп.
Московський, 9 (будівлі під літерою «Р»).

Згідно з п. 1.2.1. договору сторонами
встановлено строк дії суборенди з
11.05.2012 до 08.05.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до п. 16.5. договору
суборендар має право в односторонньому
порядку припинити дію цього договору, з
обов'язковим наданням орендарю
письмового повідомлення за 2 (два)
місяці до дня такого припинення, при
виконанні умов п. 12.6. цього договору.

Відповідно до п. 12.6. договору положення
про сплату штрафу, встановлене у п. 12.6.
цього договору, не застосовується у
разі дострокового припинення дії
договору за згодою сторін, та/або з
причин, вказаних у розділі 9 цього
договору.

Згідно з п. 12.5. договору у випадку
дострокового припинення дії цього
договору з ініціативи суборендаря, або
у випадку дострокового припинення дії
цього договору внаслідок порушення
суборендарем своїх зобов'язань,
встановлених цим договором, суборендар
зобов'язується сплатити орендарю штраф
у розмірі 200 158,40 грн., що є еквівалентом
25 066,80 доларів США на день укладення
договору з урахуванням пп. 2.3. цього
договору, крім того ПДВ.

Суд приходить до висновку, що оскільки
штраф за дострокове розірвання
договору в односторонньому порядку за
ініціативою суборендаря визначений п.
12.5. договору, то в пунктах 16.5. та 12.6.
договору допущено описку щодо
посилання на п. 12.6. договору.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України
встановлює, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України
визначено, що

Сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства.

Сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами.

Сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства, є в тому
числі: свобода договору.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Підписуючи редакцію договору позивач
фактично погодився з передбаченими ним
умовами. Позивач на момент її укладення
не скористався наданим йому законом
правом за наявності заперечень щодо
окремих умов договору скласти
протокол розбіжностей (ч. 4 ст. 181
Господарського кодексу України).

У відповідності до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання частково
недійсним п. 12.5. договору, позивач має
довести наявність тих обставин, з якими
закон пов'язує визнання угод
недійсними і настанням відповідних
наслідків.

Підставою недійсності правочину, у
відповідності до ст. 215 Цивільного
кодексу України, є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначаються загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач не надав до суду доказів, які б
підтверджували той факт, що п. 12.5.
договору суперечить нормам Цивільного
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; не
довів відсутність необхідного обсягу
цивільної дієздатності будь-якої з
осіб, яка вчинила спірний правочин;
відсутність вільного волевиявлення та
невідповідність його внутрішній волі
учасника спірного правочину; не
спрямованість будь-якої зі сторін на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави
для визнання частково недійсним п. 12.5.
договору суборенди № 84-К від 11.04.2012
відсутні.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мобілочка» є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.02.2014.

Суддя
В.В.
Сівакова