ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 р.
Справа № 914/4766/13

За позовом: Приватного підприємства
«Девік», смт. Розділ Миколаївського
району Львівської області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

за участю третьої особи1, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Універсал-М», м.
Ужгород

за участю третьої особи2, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дунапак Таврія», м.
Цюрупинськ Херсонської області

за участю третьої особи3 на стороні
відповідача, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: Приватного
підприємства «Інсталпласт-ХВ», м.
Городок Львівської області

за участю третьої особи4, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дунапак Україна», м.
Ходорів Львівської області

про: стягнення 23350,40 грн. завданих
збитків

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Кошовий О.С.

Представники сторін:

від позивача: Нікулін О.В. (довіреність
б/н від 15.01.2014 року)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність
б/н від 26.11.2013 року); ОСОБА_4 (довіреність
б/н від 12.11.2013 року)

від третьої особи1, 2, 4: не з'явилися

від третьої особи3: Ксьондзик П.Г.
(довіреність № 11 від 11.01.2014 року)

Представникам сторін та третьої особи
роз'яснено їх права та обов'язки,
передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв
про відвід судді не подавалось. У
судовому засіданні 18.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Приватного
підприємства «Девік» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за участю
третьої особи1, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Універсал-М», за
участю третьої особи2, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дунапак Таврія», за
участю третьої особи3 на стороні
відповідача, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, Приватного
підприємства «Інсталпласт-ХВ», за
участю третьої особи4, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дунапак Україна»
про стягнення 23350,40 грн. завданих
збитків.

Ухвалою суду від 23.12.2013 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 15.01.2014 року,
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Універсал-М».
Ухвалою суду від 15.01.2014 року розгляд
справи відкладено на 04.02.2014 року,
залучено до участі в справі в якості
третіх осіб Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дунапак Таврія»,
Приватне підприємство
«Інсталпласт-ХВ», Товариство з
обмеженою відповідальністю «Дунапак
Україна». Ухвалою суду від 04.02.2014 року
розгляд справи відкладено на 18.02.2014
року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
Виконавець ФОП ОСОБА_1 порушив
зобов'язання взяті на себе згідно умов
Договору та Заявки, а саме не
забезпечив збереження наданого до
перевезення вантажу.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив позов задоволити у
повному обсязі. 14.02.2014 року
представником позивача через
канцелярію суду подано пояснення (вх.
№6589/14) на відзив-заперечення
відповідача, з яким позивач не
погоджується повністю. Зокрема,
зазначив, що Акт 40 ДТ від 25.05.2013 року був
підписаний водієм ОСОБА_7 без
будь-якого примусу та жодним чином не
заперечив проти викладених в ньому
фактів. Прямим обов'язком саме
відповідача згідно договірних
зобов'язань було надання перевезення
технічно справного рухомого складу та
відповідно обрання маршруту. Саме
представник відповідача мав зробити
записи у ТТН з відображенням факту
складання Акту, проте таких дій вчинено
не було.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив у повному обсязі. Ще
09.01.2014 року представником відповідача
через канцелярію суду подано відзив
(вх. №249/14) на позовну заяву, відповідно
до якого відповідач повністю заперечує
в задоволенні позовних вимог. Зокрема,
зазначив, що вантаж - гофролисти в
кількості 5566 шт. масою 5,38 т (згідно з
ТТН, долученою позивачем до позовної
заяви), було доставлено Перевізником -
ПП «Інсталпласт-ХВ» в пункт
призначення (м. Ходорів) та
розвантажені Вантажоодержувачем 24.05.2013
р. Ні позивач, ні відповідач не були
присутні при складанні Акту 40ДТ від
25.05.2013 р. На думку відповідача, позивач
самостійно прийняв на віру претензію
ТзОВ «Універсал-М», не переконавшись в
її обґрунтованості, оскільки акт
складено не 24.05.2013 р., а 25.05.2013 р., в акті
не вказано причин замоклості листів
гофрокартону, з нього не випливає пряма
вина Перевізника. 03.02.2014 року
представником відповідача подано
доповнення (вх. №4224/14) до заперечення на
позовну заяву. Зокрема, зазначив, що із
заявки №27699 від 22.05.2013 р. вбачається, що
позивач не повідомив відповідача про
властивості вантажу чи особливі вимоги
до умов його зберігання та перевезення.
23.05.2013 р. відповідачем у справі був
поданий автомобіль з тентовим
покриттям кузова в м. Цюрупінськ.
Підготовка вантажу до перевезення,
його пакування та завантаження
здійснювалось вантажовідправником
ТзОВ «Дунапак Таврія» і при цьому
будь-яких претензій чи зауважень по
стану автомобіля, типу кузова не було.
24.05.2013 р. автомобіль прибув в пункт
призначення і був розвантажений в м.
Ходорів вантажоодержувачем ТзОВ
«Дунапак Україна». Тобто, свої
зобов'язання по організації
перевезення вантажу відповідач перед
позивачем виконав. Крім того,
відповідач зазначив, що з пояснень
Перевізника випливає, що 24.05.2013 р. водій
дійсно поставив свій підпис на акті,
крім нього, акт підписав тільки зав.
Складом Вантажоодержувача Макух І.С.
Крім них обох, при цьому були присутні
тільки вантажники складу, які до списку
членів комісії не входили. Саме такий
Акт, без підписів решти членів комісії,
не зареєстрований і не завірений
печаткою Вантажоодержувача, а також
ТТН без відмітки про складення акта і
привіз водій в автопарк в м. Гороодок
24.05.2013 р., про що зроблена відмітка в
подорожньому листі №389813. Члени комісії
Вантажоодержувача технолог Клоченик
Р.Я., майстер зміни Мачук А.Б. поставили
свої підписи на акті 25.05.2013 р., тим же
числом акт задатований і завірений
печаткою Вантажоодержувача, однак не
зареєстрований. Підпис контролера
якості Коваль О.І. взагалі відсутній в
поданому суду позивачем акті.

Третя особа1 явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила.

Третя особа2 явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила. 17.02.2014 р. на адресу суду від
третьої особи2 надійшло пояснення (вх.
№6826/14), відповідно до якого 24.05.2013 р. від
ТзОВ «Дунапак-Україна» надійшов лист з
претензією на суму 23350,40 грн. з доданими
до неї документами, в якій зазначено, що
в результаті неналежного
транспортування, було виявлено
пошкодження (замочення) товару за
накладною № 962 на загальну суму 29053,20
грн. Сума відшкодування згідно
видаткової накладної № 962 від 23.05.2013 р.
мала б складати 34 863,83 грн., однак з неї
було вираховано ПДВ 5810,63 грн. Крім того,
із вказаної суми було вираховано
вартість реалізованого ТзОВ «Дунапак
Україна» товару. Вказані документи
третя особа2 надіслала третій особі1,
оскільки замокання сталося з вини
перевізника і було підтверджене
належним чином документально.
Відповідно по виставленій претензії
третя особа2 отримала по перерахунку
відшкодування завданих збитків, про що
свідчить платіжне доручення за № ТА
000002823 від 04.12.2013 р., а також здійснила
наново поставку продукції в повному
обсязі до покупця - третьої особи4.

Представник третьої особи3 в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив з підстав, наведених у
поданому 03.02.2014 року через канцелярію
суду запереченні вх.№4223/14 на позовну
заяву. Зокрема, зазначив, що при
складанні Акта 40 ДТ від 25.05.2013 р.
Вантажоодержувачем (ТзОВ «Дунапак
Україна») не дотримані вимоги
Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного вжитку
по якості, затвердженої Постановою
Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 р., №П-7, та
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні.
Зважаючи на те, Акт 40ДТ не містить даних
про обставини, які мають значення для
справи (не зазначено, в чому конкретно
полягає вина Перевізника, яким
Державним стандартам не відповідає
отриманий вантажоодержувачем товар),
він не є належним доказом по справі.

Третя особа4 явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила. 17.02.2014 року на адресу суду
надійшло пояснення (вх. №6825/14),
відповідно до якого третя особа2
відшкодувала вартість зіпсованого
товару в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

02.01.2013 року між Приватним підприємством
«Девік» (Експедитор) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець)
укладено Договір № 1009/2013 про
перевезення вантажу автомобільним
транспортом (Договір).

На підставі вказаного Договору була
укладена Заявка №27699 від 22.0.2013 р. на
перевезення вантажу (гофролист) за
маршрутом м. Цурюпинськ (Херсонська
обл.) - м. Ходорів (Львівська обл.),
автомобіль ДАФ д.н. НОМЕР_3, причіп
НОМЕР_4, водій ОСОБА_6. Крім того, факт
перевезення вантажу підтверджується
товарно-транспортною накладною ТТН №
Р962 від 23.05.2013 р.

Відтак, ПП «Девік», отримавши
замовлення на організацію перевезення
вантажу від ТзОВ «Універсал-М», залучив
ФОП ОСОБА_1 до виконання своїх
обов'язків по організації перевезення
вантажу на підставі Договору про
перевезення вантажу автомобільним
транспортом №1009/2013 від 02.01.2013 р. та
заявки на перевезення №27699 від 22.05.2013 р.

В свою чергу ФОП ОСОБА_1 відповідно до
п.1.2. Договору залучив до здійснення
замовленого перевезення третю особу3 -
ПП «Інсталпласт-ХВ» на підставі
договору №Ш-49 від 19.11.2012 р. та
договору-заявки про надання
транспортно-експедиційних послуг по
автоперевезенню вантажів від 22.05.2013 р.

З долучених сторонами документів до
матеріалів справи вбачається, що
Вантажовідправником і первісним
замовником перевезення вантажу була
третя особа2 ТзОВ «Дунапак Таврія»,
Експедицією1 - третя особа1 - ТзОВ
«Універсал-М», Експедицією2 - позивач -
ПП «Девік», Експедицією3 - відповідач -
ФОП ОСОБА_1, Перевізником - третя особа3 -
ПП «Інсталпласт-ХВ»,
Вантажоодержувачем - третя особа4 - ТзОВ
«Дунапак Україна».

При розвантаженні автомобіля було
виявлено, що вантаж пошкоджений, про що
було складено Акт 40ДТ приймання
сировини за кількістю і якістю від
25.05.2013 р. (Акт). Відповідно до даного Акту
вартість замоклого товару становила
34863,83 грн.

25.06.2013 р. на адресу ПП «Девік» надійшла
претензія за вих. № 363 від ТзОВ
«Універсал-М» (Замовник перевезення
вантажу) на суму 23350,40 грн. з вимогою
відшкодувати збитки внаслідок
пошкодження під час перевезення
вантажу.

З вказаної претензії вбачається, що
відповідно до листа-рекламації від
28.05.2013 року було пошкоджено товару на
суму 29 053,20 грн. Із зазначеної суми було
відраховано вартість отриманого
продукту, який було реалізовано в
якості макулатури, що підтверджується
ТТН № 909 від 30.05.2013 р. та видатковою
накладною № 909 від 30.05.2013 року.

13.01.2014 року на адресу надійшло
пояснення (вх. №738/14) до позовної заяви
третьої особи1, відповідно до якого
сума збитків була зменшена в
результаті реалізації пошкодженого
вантажу в якості макулатури із
розрахунку 1,06 грн. за 1 кг. Товару
(накладна № 909). Сума за 5,38 т. Товару
склала 5702,80 грн.

ПП «Девік» задовольняючи претензію
провело відшкодування в розмірі 23350,40
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 5254 від 11.12.2013 року.

Відтак, позивач вважає, що відповідач
зобов'язаний відшкодувати збитки в
сумі 23350,40 грн. завдані внаслідок
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Між сторонами виникли договірні
відносини на підставі Договору № 1009/2013
про перевезення вантажу автомобільним
транспортом від 02.01.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до п.1.2. Договору Виконавець
здійснює перевезення вантажу власним
(або найманим) автомобільним
транспортом і несе повну матеріальну
відповідальність за збереження
вантажів з моменту прийняття їх до
перевезення та до видачі
Вантажоодержувачу. У разі залучення
Виконавцем третіх осіб до виконання
своїх зобов'язань за Договором,
Виконавець залишається відповідальним
перед Експедитором за дії чи
бездіяльність таких третіх осіб.

У відповідності до статті 933 ЦК України
клієнт зобов'язаний надати
експедиторові документи та іншу
інформацію про властивості вантажу,
умови його перевезення, а також
інформацію, необхідну для виконання
експедитором обов'язків, встановлених
договором. Клієнт відповідає за збитки,
завдані експедиторові у зв'язку з
порушенням обов'язку щодо надання
документів та інформації, визначених
частиною першою цієї статті.

Згідно з ст. 934 ЦК України за порушення
обов'язків за договором транспортного
експедирування експедитор відповідає
перед клієнтом відповідно до глави 51
цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 623 ЦК
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.
Збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення.

А згідно зі статтею 924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Згідно з п.5.2. Договору з моменту
завантаження вантажу на транспортний
засіб і до моменту передачі вантажу
Вантажоодержувачу Виконавець несе
повну матеріальну відповідальність за
збереження вантажу.

При розвантаженні автомобіля було
виявлено, що вантаж пошкоджений, про що
було складено Акт 40ДТ приймання
сировини за кількістю і якістю від
25.05.2013 р. (Акт). Відповідно до даного Акту
вартість замоклого товару становила
34863,83 грн.

Згідно з нормами Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України 14.10.1997
№363, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.02.2998 р. за № 128/2568, а
саме пунктів 15.3., 15.4., відповідно до яких
записи в акті засвідчуються підписами
вантажовідправника
(вантажоодержувача) і водія.
Односторонні записи в акті як
вантажовідправника
(вантажоодержувача), так і водія
вважаються недійсними. Жодна із сторін
не має права відмовитись від
підписання акта. У разі незгоди зі
змістом акта кожна із сторін має право
викласти в ньому свою думку в рядку
«Особливі відмітки» і засвідчити її
підписом.

Із заявки №27699 від 22.05.2013 р. вбачається,
що позивач не повідомив відповідача
про властивості вантажу чи особливі
вимоги до умов його зберігання та
перевезення. 23.05.2013 р. відповідачем у
справі був поданий автомобіль з
тентовим покриттям кузова в м.
Цюрупінськ. Підготовка вантажу до
перевезення, його пакування та
завантаження здійснювалось
вантажовідправником ТзОВ «Дунапак
Таврія» і при цьому будь-яких претензій
чи зауважень по стану автомобіля, типу
кузова не було. 24.05.2013 р. автомобіль
прибув в пункт призначення і був
розвантажений в м. Ходорів
вантажоодержувачем ТзОВ «Дунапак
Україна».

Незважаючи на те, що Акт № 40 ДТ від
25.05.2013 року водій підписав без
зауважень, вказаний акт не може бути
належним доказом вини відповідача за
пошкодження вантажу, оскільки свої
зобов'язання в частині перевезення
вантажу він виконав, а пошкодження
сталось внаслідок недотримання
Вантажовідправником вимог щодо
упакування товару. У свою чергу
позивачем не було повідомлено
відповідача про властивості вантажу чи
особливі вимоги до умов його
зберігання та перевезення.

Окрім того, з вказаного акту не
видається можливим встановити розмір
фактично завданих збитків, фактичного
пошкодження вантажу.

30.05.2013 р. Вантажоодержувач здійснив
реалізацію поставленого вантажу на
підставі видаткової накладної № 909 від
30.05.2013 року ТзОВ «Вторма-Львів» на суму
5702,80 грн. Даний факт унеможливлює
проведення експертизи на час вирішення
спору та встановлення розміру фактично
завданих збитків.

Факт відшкодування третьою особою2
вартості зіпсованого товару в повному
обсязі третій особі4, виставлення
третьою особою2 третій особі1 претензії
та отримання відшкодування від третьої
особи1, а також факт задоволення
позивачем претензії третьої особи1 на
суму 23350,40 грн. не встановлює обов'язку
відшкодування завданих збитків
відповідачем позивачу та не
підтверджує розміру завданих збитків.

Позивач не довів розмір завданих
збитків, а відповідно і розмір позовних
вимог, а відтак, позов задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір слід покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 623, 924, 929, 933,
934 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174
Господарського кодексу України та
ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити в задоволенні
позовної вимоги повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 24.02.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А