ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

27.02.2014 Справа №
901/547/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Крименерго», АР Крим,
м.Сімферополь в особі структурного
підрозділу Ялтинського районного
відділення енергозбуту ПАТ «ДТЕК
Крименерго», АР Крим, м.Ялта

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТОР», АР Крим, м.Ялта

про стягнення заборгованості

Суддя Мокрушин В.І

Представники сторін:

від позивача - Нікітіна В.О. - пров. ю/к,
дов. № 424-Д від 25.12.2014

від відповідача - Виноградська Н.І. -
керівник, паспорт

Суть спору: позивач - Публічне
акціонерне товариство «ДТЕК
Крименерго» в особі структурного
підрозділу Ялтинського районного
відділення енергозбуту ПАТ «ДТЕК
Крименерго» звернувся до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим із позовною заявою до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТОР» про стягнення
заборгованоті за перевищення
договірної величини споживання
електроенергії у розмірі 4873,96 грн., а
також стягнення судових витрат у сумі
1827,00 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні усно підтримав вимоги
позовної заяви та просив її
задовольнити. Крім того, надав
документи для залучення до матеріалів
справи.

Представник відповідача у судовому
засіданні визнав позовні вимоги у
повному обсязі, проте письмового
відзиву на позов не надав. Крім того,
надав документи для залучення до
матеріалів справи, а також заяву про
надання розстрочки виконання рішення
суду.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Статуту Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Крименерго» товариство є
правонаступником майна, прав та
обов'язків Державної
енергопостачальної компанії
«Крименерго», Відкритого акціонерного
товариства «Крименерго», Публічного
акціонерного товариства «Крименерго»
(а.с.38-40).

30.12.2004 р. між ВАТ «Крименерго» в особі
директора філії Ялтинських
електричних мереж ВАТ «Крименерго»
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТОР»
(Споживач) було укладено Договір №1381
про постачання електричної енергії,
відповідно до п.1.1. якого Постачальник
поставляє електричну енергію
Споживачеві, а Споживач сплачує
Постачальнику її вартість і здійснює
інші платежі ( 5-ти кратний розмір
тарифу за перевищенням договірної
величини електроспоживання, пеню за
графіком погашення заборгованості, по
актам порушення ПКЕЕ) згідно з умовами
цього Договору і додаткам до Договору,
які є його невід'ємними частинами
(а.с.16-19).

Згідно п.2. під час виконання умов цього
Договору, а також рішення усіх питань,
які не обумовленні цим Договором,
сторони зобов'язуються керуватися
чинним законодавством України,
зокрема, Закону України «Про
електроенергетику», Правилами
користування електричною енергією
(далі ПКЕЕ), затвердженими у
відповідному порядку.

Пунктом 2.1.2. встановлено, що
Постачальник зобов'язується
поставляти Споживачу електроенергію
як різновид товару: в об'ємах,
визначених відповідно до розділу 5, і з
урахуванням умов розділу 6 цього
Договору ( Додаток №1) « Обсяги
постачання електричної електроенергії
споживачу та субспоживачу»).

Відповідно п.2.2.3. Споживач
зобов'язується оплачувати
Постачальнику вартість електричної
енергії та інші нарахування, згідно з
умовами Додатків №4.1. «Порядок
розрахунків».

Відповідно до п.4.2.2. за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії та потужності,
визначеної згідно з умовами розділу 5
цього Договору, Споживач платить
Постачальнику п'ятикратну вартість
різниці фактично спожитої та
договореної величини. При цьому плати
за перевищення договірної величини
потужності стягується зі споживачів з
приєднаною потужністю 150 кВА і більше.

Згідно п.5.1. п.5.2. для визначення
договірних величин споживання
електричної енергії і потужності
наступного року, Споживач, не пізніше 15
листопада поточного року, надає
Постачальнику відомості про розмір
очікуваного споживання електричної
енергії (Додаток №1 « Об'єми постачання
електричної енергії споживачеві і
субспоживачеві»).

Порядок визначення граничної величини
споживання електричної енергії
обумовлюється в додатку № 4.1, № 4.2
"Порядок розрахунків" до цього
договору.

Відповідно п.7.1. Облік електроенергії,
спожитої Споживачів і(чи)
субспоживачами, приєднаними до
електричних мереж Споживача,
здійснюється згідно з вимогами ПУЕ і
ПКЕЕ.

Пунктами 7.3. п.7.4. встановлено, що у разі
установки розрахункових засобів
обліку не на межі балансової
приналежності електричних мереж
електропередавальної організації і
Споживача, об'єм спожитої
електроенергії визначається шляхом
збільшення (зменшення) об'ємів
електричної енергії, визначених
відповідно до показників
розрахункових засобів обліку, на
величину об'єму розрахункових втрат
електроенергії на ділянці електричної
мережі (з урахуванням трансформаторів)
від межі балансової приналежності до
місця установки розрахункових засобів
обліку. Розрахунки втрат виконуються
на підставі галузевих
нормативно-технічних документів і
оформляються додатком №10 "Розрахунок
втрат електричної енергії в мережах
споживача". У разі розміщення засобів
обліку Споживача в приміщеннях, які не
відповідають визначеним
нормативно-технічними документами
вимогам температурного режиму
експлуатації засобів обліку, в зимовий
період (грудень, січень, лютий) об'єм
спожитої електричної енергії
збільшується на 5% порівняно з об'ємом,
визначеним за фактичними свідченнями
цього засобу обліку.

30.12.2004 між Постачальником та Споживачем
було укладено Додаткову угоду до
Договору " Про постачання електричної
енергії споживачеві" №1381, у якій були
прийняті наступні зміни до Договору.

Так, зокрема, пункт 4.2.2. викладено в
наступній редакції «За перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії і потужності,
визначеної згідно з вимогами розділу 5
цього Договору, Споживач платить
Постачальникові двократну вартість
різниці фактично спожитої і договірної
величини».

Пункт 5.2. другий абзац тексту Договору
викладено в наступній редакції
«Постачальник до початку наступного
року, в обумовлені договором терміни,
погоджує з усіма споживачами, окрім
населення, об'єму очікуваного
споживання електричної енергії
наступного року щомісячний
(поквартально). Погоджені об'єми
споживання електричної енергії
оформляються додатком до Договору як
договірні величини».

Пункт 6 викладено в наступній редакції:
«У разі перевищення договірної
величини споживача електричної
енергії і потужності Постачальник
електричної енергії складає Акт про
перевищення граничної величини об'єму
споживання електричної енергії.
Споживач оплачує Постачальникові
електричної енергії двократну
вартість величини перевищення,
відповідно до статті 26 Закону України
"Про електроенергетику".

8 червня 2007 року між Постачальником та
Споживачем було складено Додаткову
угоду до Договору " Про постачання
електричної енергії споживачеві" №1381
від 31.12.04, згідно якої були прийняті
наступні зміни до Договору. Викладено
абзац перший і другий пункту 3 Додатку
№4.1. до Договору в наступній редакції:
«Об'єм фактично спожитої за
розрахунковий період електричної
енергії, з урахуванням величини втрат
на ділянці мережі від місця до
установки засобів обліку до межі
балансової приналежності
електромереж, визначається відповідно
до "Акту про об'єми переданої
споживачеві (спожитої споживачем
електричної енергії), підписаним
Споживачем і скріпленим печаткою
Споживача. "Акт" заповнюється
Споживачем в графах 1-9.З боку
Постачальника "Акт" перевіряється і
підписується уповноваженою особою. При
необхідності нарахування і розподілу
втрат згідно з умовами Договору
Постачальник нараховує втрати в
мережах основного споживача,
розподіляє втрати між основним
споживачем і субспоживачем і
самостійно доповнює відповідні графи
"Акту". Споживач самостійно проводить
зняття показань розрахункових
приладів обліку, оформляє "Акт" надає
його Постачальникові не пізніше
наступного робочого дня за днем зняття
показників. Постачальник має право
контролю (повторні перевірки)
показників».

Згідно додатку №1 до Договору №1381 від
30.12.2004 на 2013 рік договірна величина
споживання електричної енергії на
розрахунковий період вересня 2013 року
погоджена для відповідача в об'ємі 3600
кВт/ч.

Фактична витрата спожитої
електроенергії за розрахунковий
період вересня 2013 року згідно з
представленими відповідачем
відомостями про витрати
електроенергії за вересень 2013 року
склала 8321 кВт/ч.

Так, відповідно до п.6.14 Правил
користування електричною енергією
було встановлено, що відповідачем
допущено перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії, на підставі чого складено Акт
про перевищення договірної величини
електричної енергії за розрахунковий
період з 17.08.2013 р. по 16.09.2013р. на 4 721 кВт/ч.

16.09.2013 відповідачу виставлено
рахунок-накладну №1381/86/0913Л1 за
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії у сумі
4873,96 грн. (а.с.24).

Так, відповідно п.7 Додатку №4.1. до
договору рахунки на оплату перевищення
договірної величини споживання
електроенергії мають бути сплачені
Споживачем впродовж 5 днів з дня
отримання (а.с.28).

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати вказаної суми
заборгованості не виконав, у зв'язку з
чим позивач був змушений звернутись до
суду із позовною заявою про стягнення
наявної заборгованості у примусовому
порядку.

Дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення позивача,
оцінивши наявні докази у їх сукупності
в порядку ст.43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає позов обґрунтованим і
підлягаючим задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України, зобов'язання виникає з
угод, що не суперечать закону, а також
внаслідок вчинення господарських дій
на користь другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з ч.1
ст.175 Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного
кодексу України та положень статті 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог діючого законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З матеріалів справи суд вбачає, що
відповідачу виставлено
рахунок-накладну №1381/86/0913Л1 за
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії у сумі
4873,96 грн. з нагадуванням про кінцевий
строк оплати до 23.09.2013.

Так, згідно розпису у рахунку,
відповідачем вказаний рахунок було
отримано 08.10.2013.

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати вказаної заборгованості за
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії у сумі
4873,96 грн. не виконав.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості за
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії у сумі
4873,96 грн. задовольнити, оскільки вони
обґрунтовані, підтверджені
документально та підлягають
задоволенню.

Крім того, суд бере до уваги визнання
відповідачем позову у повному обсязі у
судовому засіданні.

Згідно ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте доказів, які б спростовували
доводи позивача відповідачем суду не
надано. Відповідачем також не оспорена
сума розрахунку заборгованості
позивача, що відповідно до положень
статті 33,34 Господарського
процесуального кодексу України є його
обов'язком.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються у повному
обсязі на відповідача в порядку ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки звернення до суду із
даним позовом пов'язане саме з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
договором.

Стосовно заяви відповідача про надання
розстрочки виконання рішення суду
строком на два місяці рівними частками,
суд зазначає наступне.

Відповідно ст.121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Відстрочка або розстрочка виконання
рішення, ухвали, постанови, зміна
способу та порядку їх виконання
допускаються у виняткових випадках і
залежно від обставин справи. Отже,
господарський суд не зобов'язаний
задовольняти заяву про відстрочку або
розстрочку виконання рішення, ухвали,
постанови, зміну способу та порядку їх
виконання лише з підстав подачі такої
заяви.

Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом.

Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо)
(п.7.1.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.2012).

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Представник позивача щодо задоволення
заяви відповідача про надання
розстрочки виконання рішення усно
заперечував з тих підстав, що
відповідач знав про наявну
заборгованість тривалий час, а саме з
08.10.2013, проте не вжив жодних заходів
щодо її погашення.

Представник відповідача стверджував
стосовно його необізнаності стосовно
підстав нарахування вказаної суми та
вважав вказану суму невірно
нарахованою, у зв'язку з чим не приймав
мір для її погашення.

Враховуючи викладене, суд вважає за
можливе задовольнити заяву
відповідача про надання розстрочки
виконання рішення Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 27.02.2014.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Повне рішення складено 04.03.2013.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, 82-85, 121
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

· Позов задовольнити у повному
обсязі.

· Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТОР» на
користь Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Крименерго» в особі
структурного підрозділу Ялтинського
районного відділення енергозбуту ПАТ
«ДТЕК Крименерго» заборгованість за
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії у сумі
4873,96 грн., а також судовий збір у розмірі
1827,00 грн.

· Заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТОР» про надання
розстрочки виконання рішення
Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 27.02.2014
задовольнити.

· Розстрочити виконання рішення
Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 27.02.2014 у справі
№901/547/14 на два місяці рівними частками.

· Видати наказ після набрання
рішенням суду законної сили.

Суддя В.І.
Мокрушин