ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Справа № 5017/2309/2012 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого суддів:Демидової А.М.,
Воліка І.М., Кролевець О.А.,розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Марфін
Банк"на постанову від
24.12.2013Одеського апеляційного
господарського судуу справі№
5017/2309/2012господарського суду Одеської
області за позовомПублічного
акціонерного товариства "Марфін
Банк"доПриватного підприємства "Гранд
Преміум Клас", Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтрансекспедиція",простягнення 1 169
688,40 грн.В судове засідання прибули
представники сторін:позивачане
з'явились;відповідача-1Кулик О.О. (дов.
від 29.03.2013 № б/н);відповідача-2Кулик О.О.
(дов. від 14.11.2013 № б/н);ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року позивач - Публічне
акціонерне товариство "Марфін Банк"
(надалі - ПАТ "Марфін Банк") звернулося
до господарського суду з позовом до
Приватного підприємства "Гранд Преміум
Клас" (надалі - ПП "Гранд Преміум Клас",
відповідач-1), Товариства з обмеженою
відповідальністю "Югтрансекспедиція"
(надалі - ТОВ "Югтрансекспедиція",
відповідача-2) про стягнення з
відповідачів солідарно заборгованості
за Кредитним договором № 2336/OF від
08.06.2007, яка на момент розгляду справи
становить 645 138,40 грн. та складається із
заборгованості за кредитом у розмірі 317
688,40 грн., заборгованості за відсотками
за користування кредитом у розмірі 124
177,57 грн., пені за порушенння строків
повернення основного боргу у розмірі 153
200,00 грн., пені за порушення строків
сплати процентів за користування
кредитом у розмірі 50 072,31 грн.,
(зазначений розмір заборгованості
підтверджений актом звірки, підписаним
між сторонами Кредитного договору та
розрахунком розміру заборгованості), а
також звернення стягнення на предмет
застави, який належить ПП "Гранд
Преміум Клас", згідно специфікації за
Договором застави № 3487-СО від 28.11.2007 в
рахунок погашення кредитної
заборгованості у розмірі 645 138,40 грн., та
стягнення з відповідачів судових
витрат у розмірі 11 696,89 грн. з кожного (в
рівних частках) (з урахуванням заяви
про уточнення позовних вимог від
26.11.2012).

Рішення господарського суду Одеської
області від 21.10.2013 у справі №
5017/2309/2012 (суддя Гуляк Г.І.), позов
задоволено повністю; стягнуто
солідарно з ПП "Гранд Преміум Клас" та
ТОВ "Югтрансекспедиція" на користь ПАТ
"Марфін Банк" заборгованість за
Кредитним договором № 2336/OF від 08.06.2007 у
сумі: 645 138, 40 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом у розмірі 317
688,40 грн., заборгованості за відсотками
за користування кредитом у розмірі 124
177,57 грн., заборгованості з пені за
неповернення основного боргу у розмірі
153 200,00 грн., заборгованості з пені за
несплату процентів за користування
кредитом у розмірі 50 072,31 грн.; звернуто
стягнення на заставлене майно, яке
передано в заставу кредитора в якості
забезпечення виконання зобов'язань за
Кредитним договором № 2336/OF від 08.06.2007, а
саме: ємність, 2007 р.в., в кількості 1
(одна) шт.; дозуюча головка, 2007 р.в., в
кількості 1 (одна) шт.; конвеєр для
подачі корпусів для глазіровки
шоколадом, 2007 р.в., в кількості 1 (одна)
шт.; духова шафа, 2007 р.в., в кількості 1
(одна) шт.; вставка, 2007 р.в., в кількості 10
(десять) шт.; платформа на колесах, 2007
р.в., в кількості 1 (одна) шт.;
охолоджуючий робочий стіл, 2007 р.в., в
кількості 1 (одна) шт.; асортимент
шоколадних форм, 2007 р.в., в кількості 100
(сто) шт.; вентилятор гарячого повітря,
2007 р.в., в кількості 1 (одна) шт.; предмет
застави належить відповідачу-1 - ПП
"Гранд Преміум Клас" на праві власності,
шляхом продажу вказаного майна на
публічних торгах за початковою ціною
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності в рамках проведення
виконавчого провадження; стягнуто з ПП
"Гранд Преміум Клас" на користь користь
ПАТ "Марфін Банк" витрати по сплаті
судового збору в сумі 5 848,44 грн.;
стягнуто з ТОВ "Югтрансекспедиція" на
користь користь ПАТ "Марфін Банк"
витрати по сплаті судового збору в сумі
5 848,44 грн.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013 у справі
№ 5017/2309/2012 (колегія суддів: Мишкіна М.А. -
головуючий, судді - Будішевська Л.О.,
Беляновський В.В.), апеляційну скаргу
ТОВ "Югтрансекспедиція" задоволено;
рішення господарського суду Одеської
області від 21.10.2013 скасовано частково;
прийнято нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
солідарне стягнення 645 138,40 грн. з ТОВ
"Югтрансекспедиція"; в іншій частині
рішення від 21.10.2013 змінне, з викладенням
резолютивної частини рішення в
наступній редакції: "Позов задоволено
частково; звернуто стягнення на майно
ПП "Гранд Преміум Клас", що є предметом
застави за Договором застави № 3487-СО
від 28.11.2007, а саме: ємність, 2007 р.в. в
кількості 1 шт.; дозуюча головка, 2007 р.в.,
в кількості 1 шт.; конвеєр для подачі
корпусів для глазіровки шоколадом, 2007
р.в., в кількості 1 шт.; духова шафа, 2007
р.в., в кількості 1шт.; вставка, 2007 р.в., в
кількості 10 шт.; платформа на колесах,
2007 р.в., в кількості 1 шт.; охолоджуючий
робочий стіл, 2007 р.в., в кількості 1 шт.;
асортимент шоколадних форм, 2007 р.в., в
кількості 100 шт.; вентилятор гарячого
повітря, 2007 р.в., в кількості 1 шт., в
рахунок погашення кредитної
заборгованості в сумі 645 138,40 грн. на
користь ПАТ "Марфін Банк" за Кредитним
договором № 2336/OF від 08.06.2007; в іншій
частині позовних вимог відмовлено;
встановлено спосіб реалізації
предмета застави шляхом продажу на
аукціоні (публічних торгах) за
початковою ціною, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності; стягнуто з ПП
"Гранд Преміум Клас" на користь ПАТ
"Марфін Банк" 11 696,89 грн. витрат по сплаті
судового збору"; стягнуто з ПАТ "Марфін
Банк" на користь ТОВ
"Югтрансекспедиція" 6 451,39 грн. витрат по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, позивач - ПАТ
"Марфін Банк" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013
скасувати, і залишити в силі рішення
господарського суду Одеської області
від 21.10.2013. В обґрунтування своїх вимог
скаржник посилається на те, що при
прийнятті оскаржуваної постанови
судом апеляційної інстанції допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки надано
неправильну юидичну оцінку
правовідносинам сторін, без урахування
положень частини 1 ст. 12, частини 1 ст. 20,
частин 1 та 2 ст. 16 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, частин 1 та 3 ст. 58 ГПК
України, якими позивачу надано право
захищати свої інтереси у обраний ним
спосіб, а також судом невірно
застосовано частину 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України щодо способу
пред'явлення вимоги поручителю, у
строки встановлені законом, що є
підставою для скасування
оскаржуваного судового акту.

Відповідачі не скористалися правом,
наданим ст. 1112 ГПК України, та відзиви
на касаційну скаргу позивача до Вищого
господарського суду України не
надіслали, що не перешкоджає
касаційному перегляду судового акту,
який оскаржується.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, Вищий
господарський суд України, заслухавши
суддю-доповідача, представника
відповідачів та перевіривши матеріали
справи, дійшов висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що 08.06.2007 між
Відкритим акціонерним товариством
"Морський транспортний банк"
(правонаступником якого є ПАТ "Марфін
Банк") (Банк) та ПП "Гранд Преміум Клас"
(Позичальник) укладений Кредитний
договір № 2336/OF (надалі - Кредитний
договір), за умовами якого Банк
зобов'язався надати Позичальнику
кредит на придбання виробничого
комплексного обладнання для
кондитерської промисловості, наладку
обладнання, запуск виробництва -
поповнення обігових коштів у вигляді
непоновлюваної кредитної лінії на суму
60000 Євро з 08.06.2007 і терміном погашення по
07.06.2010 включно, із сплатою 13,5 % річних за
фактичний період користування
кредитними коштами від фактичної суми
заборгованості; Позичальник
зобов'язався на умовах, у розмірі та в
строки, встановлені в цьому Договорі,
повернути Банку кредит, сплатити
відсотки за користування кредитом, а
також сплатити комісії, пені та штрафи,
що передбачені умовами цього Договору,
а також здійснювати погашення
заборгованості за цим Договором (п. 1.1.
Кредитного договору).

В забезпечення належного виконання
зобов'язань Позичальника за Кредитним
договором, 08.06.2007 між ВАТ "Морський
транспортний банк" (правонаступником
якого є ПАТ "Марфін Банк") (Кредитор) та
ТОВ "Югтрансекспедиція" (Поручитель)
укладений Договір поруки № 3112-СО
(надалі - Договір поруки), відповідно до
умов якого Поручитель зобов'язався
перед Кредитором відповідати за
виконання ПП "Гранд Преміум
Клас" (Боржник) зобов'язань за Кредитним
договором № 2336/OF від 08.06.2007
з усіма додатковими угодами до нього (в
редакції Додаткової угоди № 1 від 23.11.2009
до Договору поруки); Поручитель
відповідає перед Банком за виконання
зобов'язань за Кредитним договором у
тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи
сплату кредиту, відсотків за
користування кредитом, комісій, штрафу,
пені та інших платежів, відшкодування
збитків; у випадку не виконання
Боржником зобов'язань за Кредитним
договором, Боржник і Поручитель
відповідають перед Банком як солідарні
боржники (п. п. 1.1., 1.2., 1.4. Договору поруки
).

Відповідно до пункту 2.1. Договору
поруки, при невиконанні (частковому
невиконанні) Боржником своїх
зобов'язань за Кредитним договором,
Поручитель зобов'язується здійснити
виконання порушеного Позичальником
зобов'язання за Кредитним договором
протягом двох банківських днів із дня
пред'явлення до нього вимоги
Кредитором або повідомлення Боржника
про неможливість сплати зазначених
сум.

Крім того, 28.11.2007 між Банком
(Заставодержавтель) та ПП "Гранд
Преміум Клас" (Заставодавець) укладений
Договір застави № 3487-ОС, (надалі -
Договір застави), відповідно до умов
якого Заставодавець надав у заставу
Банку обладнання вартістю 272 175,00 грн., а
саме: ємність, 2007 р.в. в кількості 1 шт.;
дозуюча головка, 2007 р.в., в кількості 1
шт.; конвеєр для подачі корпусів для
глазіровки шоколадом, 2007 р.в., в
кількості 1 шт.; духова шафа, 2007 р.в., в
кількості 1 шт.; вставка, 2007 р.в., в
кількості 10 шт.; платформа на колесах,
2007 р.в., в кількості 1 шт.; охолоджуючий
робочий стіл, 2007 р.в., в кількості 1 шт.;
асортимент шоколадних форм, 2007 р.в., в
кількості 100 шт.; вентилятор гарячого
повітря, 2007 р.в., в кількості 1 шт.; яке
належить Заставодавцю на праві
власності та на яке Заставодержатель
має право з метою задоволення своїх
вимог звернути стягнення у випадку,
якщо в момент настання термінів
виконання Заставодавцем якого-небудь
із зобов'язань, передбачених Кредитним
договором № 2336/OF від 08.06.2007, вони не
будуть виконані (п. п. 1.1., 1.2., 1.6, 1.9., 2.1.8
Договору застави).

23.11.2009 між Банком та Позичальником було
укладено Додаткову угоду № 1 до
Кредитного договору № 2336/OF від 08.06.2007,
якою сторони погодили, що на момент
укладення цієї Угоди заборгованість
Позичальника становить 59 126,90 Євро; з
23.11.2009 Позичальник отримує кошти за
кредитною лінією виключно у
національній валюті, сума кредитної
лінії становить 1 537 299,40 грн. з терміном
погашення по 07.12.2011 включно; також
погоджено відсотки за користування
кредитом - 13,0 % річних по траншам у Євро
і, 19,0 % річних у національній валюті.

Судами встановлено, що Банк свої
зобов'язання за Кредитним договором
виконав у повному обсязі, надавши ПП
"Гранд Преміум Клас" кредит, що
підтверджується заявками Позичальника
та меморіальними ордерами № 16 від
14.06.2007, № 10 від 02.07.2007, № 9 від 06.09.2007, № 69
від 10.09.2007, № 37 від 24.11.2009; проте
Позичальник (відповідач-1) свої
зобов'язання щодо повернення кредиту у
повному обсязі не виконав і, станом на
20.11.2012, за ним рахується заборгованість
у сумі 645 138,40 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом у розмірі 317
688,40 грн., заборгованості за відсотками
за користування кредитом у розмірі 124
177,57 грн., пені нарахованої на
несплачену суму основного боргу в
розмірі 153 200,00 грн., пені нарахованої на
несплачені проценти за користування
кредитом у розмірі 50 072,31 грн. При цьому
місцевим господарським судом з
урахуванням ст. 35 ГПК України, взято до
уваги як належний доказ рішення
Київського районного суду м. Одеси від
23.04.2013 по справі № 1512/10202/2012, яким за
позовом Банку стягнуто з відповідачів -
фізичних осіб вищезазначену кредитну
заборгованість.

За встановленого, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
до господарських правовідносин, які
виникли з кредитного договору та
забезпечувальних договорів - застави
та поруки, застосовуються відповідні
положення параграфа 1 та 2 Глави 71
(Позика. Кредит) Цивільного кодексу
України, параграфа 3 та 6 Глави 49
(Забезпечення виконання зобов'язань)
Цивільного кодексу України, з
урахуванням особливостей норм
спеціального Закону України "Про
заставу".

Відповідно до частини 1 ст. 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В частині 1 ст. 1048 Цивільного кодексу
України передбачено, що позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики. Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором (ч. 1 ст. 1049
Цивільного кодексу України).

Чатиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України визначено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

В силу приписів ст. ст. 553, 554 Цивільного
кодексу України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку; у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Солідарна
відповідальність боржника та
поручителя погоджена сторонами і в
Договорі поруки № 3112-СО від 08.06.2007.

Згідно із частиною 1 ст. 572 Цивільного
кодексу України, в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).
Аналогічні положення викладені ст. 1
Закону України "Про заставу".

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 589
Цивільного кодексу України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом (ч. 1 та 2 ст. 590
Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 20
Закону Укаїни "Про заставу").

В частині 1 ст. 591 Цивільного кодексу
України визначено, що реалізація
предмета застави, на який звернене
стягнення, провадиться шляхом його
продажу з публічних торгів, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Встановивши факт несвоєчасного
повернення кредиту в сумі 317 688,40 грн. та
сплати відсотків за користування
кредитом у розмірі 124 177,57 грн., місцевим
господарським судом з урахуванням
вимог ст. 549 Цивільного кодексу України,
частини 2 ст. 193, ст. 230 Цивільного
кодексу України, пункту 6.4. Кредитного
договору, здійснено перевірку
нарахування пені на суму простроченої
кредитної заборгованості та
заборгованості по процентам, і
встановлено, що розмір пені відповідає
вимогом діючого законодаства, а період
за який нараховано пеня умовам
договору та закону.

За таких обставин та враховуючи
вищенаведені законодавчі приписи,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що оскільки відповідачами не
надано доказів погашення існуючої
кредитної заборгованості у строки
встановлені Кредитним договором, то
Банку надано право звернутися з
позовом як до поручителя і боржника про
солідарне з них стягнення кредитної
заборгованості, так і до боржника як
заставодавця, шляхом задоволення своїх
вимог за рахунок заставленого майна, у
зв'язку з чим позовні вимоги задоволено
у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд
повторно переглядаючи справу
погодився з висновками місцевого
господарського суду, що факт
невиконання зобов'язань по Кредитному
договору № 2336/OF від 08.06.2007 підтверджено
позивачем належними та допустимими
доказами, і між іншим, рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
23.04.2013 у справі № 1512/10202/2012, оскільки
факти встановлені в межах вирішення
спору про стягнення Банком
заборгованості на підставі Кредитного
договору № 2336/OF від 08.06.2007 є
преюдиційними при вирішенні даного
господарського спору з урахуванням
частини 4 ст.35 ГПК України.

При цьому апеляційним господарським
судом зауважено, що приймаючи рішення
про задоволення позовних вимог щодо
стягнення з боржника-заставодавця суми
заборгованості солідарно з
поручителем, місцевим господарським
судом не враховано приписи частини 2 ст.
25 Закону України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень", якою визначено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
обтяжувачу з вартості предмета
забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження
предмета забезпечувального обтяження
або передачі його в управління на
період до його реалізації, якщо такі
необхідні;

4) спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження шляхом
проведення публічних торгів або із
застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших
обтяжувачів, на користь яких
встановлено зареєстроване обтяження,
які підлягають задоволенню з вартості
предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду,
реалізація предмета забезпечувального
обтяження проводиться шляхом його
продажу на публічних торгах у порядку,
встановленому законом.

З вищенаведеної законодавчої норми
вбачається, що при задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на заставлене майно суд у резолютивній
частини судового рішення зобов'язаний
зазначити загальний розмір вимог і
його складові, що підлягають сплаті
обтяжувачу з вартості предмета
забезпечувального обтяження, без
зазначення про стягнення
заборгованості з
боржника-заставодавця.

З урахуванням цього, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що в
порушення вищенаведених законодавчих
приписів, судом першої інстанції
неправомірно зазначено в резолютивній
частині про стягнення кредитної
заборгованості з відповідача-1 - ПП
"Гранд Преміум Клас", оскільки
зазначене призводить до подвійного
стягнення, що є неприпустимим, а тому
рішення місцевого суду в цій частині
змінено з зазначенням лише тільки про
звернення на заставлене в межах суми
заборгованості.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає обгрунтованими такі висновки
суду апеляційної інстанції, оскільки
суд не може одночасно звернути
стягнення на предмет застави та
стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у
листі Верховного Суду України від
07.10.2010 "Узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ, які
виникають з кредитних правовідносин
(2009-2010 роки)".

Крім цього, судом апеляційної
інстанції зауважено, що місцевим
господарським судом неповно з'ясовано
обставини щодо припинення поруки на
підставі частини 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України, у зв'язку з тим, що
кредитор (Банк) протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явив
вимоги до поручителя.

Так, відповідно частини 4 до ст. 559
Цивільного кодексу України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У разі
якщо такий строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Таким чином, зобов'язання поручителя
виконати договір поруки має строковий
характер.

Умовами Договору поруки сторони не
визначили строк його дії. Проте, в
підпунктах 1.1. та 3.2.3. Кредитного
договору (в редакції Додаткової угоди
від 23.11.2009) сторони визначили строк дії
основного зобов'язання до 07.12.2011
включно. Отже, з вимогою до Поручителя
про погашення кредитної
заборгованості Банк зобов'язаний був
звернутися у шестимісячний строк
починаючи з 08.12.2011 до 08.06.2012 включно.

На підтвердження свого звернення до
Позичальника з вимогою про погашення
кредитної заборгованості Банком
надано лист за вих. № 1384/01 від 11.04.2012,
який вручений ТОВ "Югтрансекспедиція"
12.04.2012 кур'єрською доставкою за адресою:
65080, м. Одеса, вул. Варненська, 2 кв. 35 на
ім'я А. Патерко. З повідомлення
кур'єрської служби про вручення
вбачається, що отримала його Ткаченко
А.С.

При цьому, судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем на
підтвердження того, що лист-вимога від
11.04.2012 про погашення кредитної
забогованості отриманий саме
представником відповідача-2 - ТОВ
"Югтрансекспедиція", належних та
допустимих доказів суду не надано.
Зазначене свідчить про те, що Банком
пропущений шестимісячний строк
звернення до Поручителя з вимогою про
погашення кредитної заборгованості, у
зв'язку чим апеляційний господарський
суд дійшов висновку, що порука є
припиненою в силу закону, тому відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
кредитної заборгованості з Поручителя.

За таких обставин та враховуючи той
факт, що з позовом до поручителя Банк
також звернувся поза межами
шестимісячного строку з дня настання
строку виконання основного
зобов'язання (07.12.2011), у місцевого
господарського суду були відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог в частині солідарного
стягнення з відповідача-2 кредитної
заборгованості, а тому судом
апеляційної інстанції рішення
місцевого господарського суду в цій
частині скасовано з прийняттям нового
рішення про відмову у позові.

З огляду на викладене та враховуючи, що
скаржник в силу ст. 33 ГПК України не
довів в установленому законом порядку
тих обставин, на які він посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень та
оскільки в силу вимог ст.1117 ГПК України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони
не спростовують вказаного висновку
суду апеляційної інстанції та
пов'язані з переоцінкою доказів, що
виходить за межі повноважень
касаційної інстанції.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що судом апеляційної
інстанцій було повно та всебічно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, надано їм належну правову
оцінку та постанову винесено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин, постанова
апеляційного суду є обґрунтованою і
підстав для її скасування колегія
суддів не вбачає.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України,
судові витрати за подання касаційної
скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Марфін Банк"
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013 у справі
№ 5017/2309/2012 залишити без змін.

Головуючий, суддя
А.М. Демидова

Судді :
І.М. Волік

О.А. Кролевець