ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" лютого 2014 р.Справа № 916/3248/13

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді
Зайцева Ю.О.

при секретарі судового засідання
Шалапській М.О.

за участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача ТОВ "Керама-Стиль":
Погорілий П.В. (довіреність від 22.08.13 р.)

Від відповідача ТОВ "Хепілон Україна":
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "АГАТ
Груп" до відповідачів Товариства з
обмеженою відповідальністю "Керама -
Стиль", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хеппілон Україна"
про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 22.11.2013 р. позивач, Товариство
з обмеженою відповідальністю "АГАТ
Груп", звернулось до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до відповідачів Товариства з
обмеженою відповідальністю "Керама -
Стиль", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хеппілон Україна"
про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 25.11.13р. порушено
провадження №916/3248/13 з призначенням
справи до розгляду у відкритому
судовому засіданні.

На підставі розпорядження голови
господарського суду Одеської області
від 18.12.2013 р., у зв'язку з перебуванням
судді Зайцева Ю.О. з 18.12.2013 р. у
відпустці, справу №916/3248/13 передано на
розгляд судді Рога Н. В., та прийнято до
провадження визначеним суддею.

На підставі розпорядження голови
господарського суду Одеської області
від 08.01.2014 р., у зв'язку з поверненням
судді Зайцева Ю.О. з відпустки, справу
№916/3248/13 передано на розгляд судді
Зайцева Ю.О., та прийнято до провадження
визначеним суддею.

22.01.2014 р. відповідачем по справі подано
відзив ТОВ «Керама-Стиль» на позовну
заяву, відповідно до змісту якого
позовні вимоги відповідач не визнає в
повному обсязі.

Відповідач ТОВ «Хеппілон Україна» про
час та місце судового засідання
повідомлений належним чином шляхом
надсилання судових ухвал на адресу,
зазначену в позовній заяві, у судові
засідання не з'явився, про поважність
причин відсутності не повідомив,
правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК
України не скористався.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа
ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про
деякі питання, порушені в доповідних
записках господарських судів України у
першому півріччі 2009 року щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України"
викладена правова позиція, згідно якої
відмітка про відправку процесуального
документа суду на зворотньому аркуші у
лівому нижньому куті першого
примірника процесуального документа є
підтвердженням розсилання
процесуального документа сторонам у
справі та іншим особам, які брали
участь у справі, а коли йдеться про
ухвалу, де зазначено про час і місце
судового засідання, - підтвердженням
повідомлення про час і місце такого
засідання. При цьому, суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові
відправлення скеровувалися на адресу
відповідача ТОВ «Хеппілон Україна»
визначену в позовній заяві, суд вважає
за можливе розглянути справу без
участі відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

У судовому засіданні 07.02.2014 р. після
повернення з нарадчої кімнати було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті 85
ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення, суд встановив:

06.12.2012 р. між ТОВ «Хеппілон Україна» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Керама-Стиль» було
укладено Договір №7/11/12 на виконання
робіт (надалі-Договір), згідно з яким
ТОВ «Керама-Стиль» зобов'язалося
поставити матеріали та виконати роботи
по влаштуванню керамо-гранітної плитки
в приміщенні ТРЦ «OceanPlaza», ДРЦ
«Хеппілон» за адресою: м. Київ, вул.
Горького, 176, лот 324, а ТОВ «Хеппілон
Україна» зобов'язалось оплатити їх.

Відповідно до пункту 3.1. Договору
загальна вартість робіт по Договору
складає 1311852 (Один мільйон триста
одинадцять тисяч вісімсот п'ятдесят
дві) гривні 00 коп.

З боку ТОВ «Хеппілон Україна» договір
підписала Директор Товариства
Білошкурська Аліна Петрівна,
призначена на посаду на підставі
Протоколу Загальних зборів учасників
ТОВ «Хеппілон Україна» від 10.10.2012р.

Єдиним учасником ТОВ «Хеппілон
Україна» є Товариство з обмеженою
відповідальністю «АГАТ Груп»
(зареєстроване за законодавством
Російської Федерації, ОГРН 518, ІПН
/КПП 773001001, за адресою: РФ, 121087, м.
Москва, Багратіоновський проїзд, буд. 5).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач зазначає, що договір був
укладений з порушенням законодавства
України, виходячи з того, що відповідно
до пункту 7.7.4. Статуту ТОВ «Хеппілон
Україна» до компетенції Загальних
зборів учасників належить визначення
форм контролю за діяльністю
виконавчого органу, створення та
визначення повноважень відповідних
контрольних органів.

На підставі викладеного пункту
статуту, Загальними зборами учасників
ТОВ «Хеппілон Україна» (Протокол від
11.10.2012р.) повноваження виконавчого
органу Товариства було обмежено
наступним чином: директор ТОВ
«Хеппілон Україна» не має право
укладати договори від імені ТОВ
«Хеппілон Україна» на суму яка
перевищує 200 000 (двісті тисяч) грн. без
попереднього письмового затвердження
такого договору Загальними зборами
учасників.

З огляду на те, що сума оскаржуваного
Договору купівлі-продажу становить 1311
852 (один мільйон триста одинадцять
тисяч вісімсот п'ятдесят дві) гривні 00
коп., позивач вважає, що для укладання
такого договору, директор ТОВ
«Хеппілон Україна» повинен був надати
даний Договір на затвердження
загальним зборам учасників до його
укладання.

Однак, як вказує ТОВ «Агат Груп», при
укладенні оскаржуваного Договору не
було дотримано обов'язкової процедури,
яка передбачена статутом ТОВ «Хеппілон
Україна» та Протоколом Загальних
зборів учасників від 11.10.2012р.

Як зазначає позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю «АГАТ
Груп» дізналось про існування цього
Договору лише в жовтні 2013 року під час
підготовки до проведення чергових
Загальних зборів учасників.

Таким чином на думку позивача, Договір
був укладений з порушеннями норм
діючого законодавства, що привело до
порушення інтересів позивача, і саме
тому оспорюваний договір має бути
визнаний недійсним.

Відповідач в своєму відзиві на позовну
заяву вказує, що твердження позивача
щодо недійсності договору №7/11/12 на
виконання робіт від 06.12.2012 р. є такими,
що не відповідають дійсності, не
підтверджені належними доказами та
ґрунтуються лише на припущеннях
позивача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов наступних висновків.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їх волю до
настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Частиною 2 статті 203 ЦК України
визначено наявність необхідного
обсягу цивільної дієздатності особи,
яка вчиняє правочин, як необхідну
вимогу чинності правочину.

Частина 1 статті 92 ЦК України зазначає,
що юридична особа набуває цивільних
прав та обов'язків і здійснює їх через
свої органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими
актами цивільне законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до статті 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
одержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Крім того, згідно до нормативних
положень ч. 1 ст. 207 ГК України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Зокрема, статтею 92 ЦК України
встановлено основні положення
цивільної дієздатності юридичної
особи, а саме: юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону; порядок створення органів
юридичної особи встановлюється
установчими документами та законом;
орган або особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Відповідно до вимог статті 65
Господарського кодексу України
управління підприємством здійснюється
відповідно до його установчих
документів на основі поєднання прав
власника щодо господарського
використання свого майна і участі в
управлінні трудового колективу.
Власник здійснює свої права щодо
управління підприємством
безпосередньо або через уповноважені
ним органи відповідно до статуту
підприємства чи інших установчих
документів. Для керівництва
господарською діяльністю підприємства
власник (власники) або уповноважений
ним орган призначає (обирає) керівника
підприємства. Керівник підприємства
без доручення діє від імені
підприємства, представляє його
інтереси в органах державної влади і
органах місцевого самоврядування,
інших організаціях, у відносинах з
юридичними особами та громадянами,
формує адміністрацію підприємства і
вирішує питання діяльності
підприємства в межах та порядку,
визначених установчими документами.

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України
представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Так, відповідно до положень статуту
Відповідача, а саме п. 7.18 ст. 7 Статуту, у
товаристві створюється виконавчий
орган - Директор. Директор вирішує усі
питання діяльності товариства за
винятком тих, що належать до
компетенції загальних зборів (п. 7.19).
Крім того, директор має право без
довіреності виконувати дії від імені
товариства, розпоряджатись коштами та
майном товариства, підписувати
довіреності, будь-які договори,
незалежно від предмету договору, в тому
числі зовнішньоекономічні, та інші
документи від імені товариства (п. 7.24.1,
7.24.4 Статуту).

Щодо посилань позивача про відсутність
повноважень директора товариства на
підписання оспорюваної угоди, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Позивач, в обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на
положення Статуту ТОВ «Хеппілон
Україна» та Протокол загальних зборів
учасників від 11.10.2012 року, яким було
обмежено наступним чином: директор ТОВ
«Хеппілон Україна» не має право
укладати договори від імені ТОВ
«Хеппілон Україна» на суму яка
перевищує 200 000 (двісті тисяч) грн. без
попереднього письмового затвердження
такого договору Загальними зборами
учасників.

Проте відповідний протокол, на який як
на доказ посилається товариство,
позивачем до суду наданий не був.

Як вбачається з до пунктів 7.24.4, 7.24.6
Статуту ТОВ «Хеппілон Україна», - до
компетенції директора, зокрема,
належить підписувати довіреності,
будь-які договори, незалежно від
предмету договору, в тому числі і
зовнішньоекономічні, та інші документи
від імені Товариства; затверджувати
договірні ціни на продукцію та тарифи
на послуги. Жодних обмежень щодо
укладання договорів директором,
Статутом ТОВ «Хеппілон Україна» не
передбачено.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Також, згідно ч. 1. ст. 632 ЦК України, -
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін та сторони мають
право встановлювати ціну в договорі на
власний розсуд.

Частиною 2 ст. 190 ГК України визначено
що, вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін.

Решту доводів і поданих сторонами
доказів, відхилення яких не
обґрунтовано вище, суд відхиляє як
такі, що не мають значення для
вирішення спору.

Рішення прийнято на підставі наданих
сторонами доказів, оскільки згідно із
ст.33, 38 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона: повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; самостійно визначити і
надати суду ті докази на підтвердження
своїх доводів, які вважає необхідними,
належними і достатніми. Докази
витребовуються судом у ході розгляду
справи лише у разі подання
відповідного клопотання - на суд не
покладено обов'язку вказувати стороні,
які докази вона повинна подати на
підтвердження свої вимог чи
заперечень, або проводити розшук тих чи
інших доказів з власної ініціативи.

При цьому суд приймає до уваги строк
розгляду справи, достатність часу у
будь-якої із сторін для надання доказів
на підтвердження власних доводів, для
спростування обставин чи доводів
протилежної сторони та для подання
суду клопотання про витребування таких
доказів у інших осіб.

З урахуванням вищезазначеного,
укладений між сторонами договір
вчинено з дотриманням всіх
передбачених законодавством умов, його
зміст не суперечить нормам діючого
законодавства, договір від імені
відповідача було укладено належною
особою, яка мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності та діяла
добросовісно і розумно, не перевищуючи
своїх повноважень.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Враховуючи вищезазначені обставини
справи, позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "АГАТ Груп"
про визнання договору недійсним є не
обґрунтованими, не підтвердженими
наявними у матеріалах справи доказами
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГАТ Груп" до
відповідачів Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керама - Стиль",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хеппілон Україна"
про визнання договору недійсним -
відмовити.

Рішення господарського суду може
бути оскаржене шляхом подання
апеляційної скарги до Одеського
апеляційного господарського суду, яка
подається через місцевий
господарський суд протягом 10-денного
строку з моменту складення та
підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку на подання апеляційної скарги,
якщо не буде подано апеляційну скаргу.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено
підписано 12.02.2014 р.

Суддя
Зайцев Ю.О.