номер провадження справи 10/1/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2014
Справа № 908/22/14

За позовом: Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Запоріжжя

до відповідача: Приватного
підприємства виробничо - комерційної
фірми "АКВА ВИТА", м. Запоріжжя

про стягнення заборгованості та
штрафних санкції в сумі 109351 грн. 69 коп.

Суддя:Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_3, на підставі
довіреності № 544273 від 04.02.2014 р.;

від відповідача - Сосніна Л.І., на
підставі довіреності № 7 від 23.01.2014 р.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя до
Приватного підприємства виробничо -
комерційної фірми "АКВА ВИТА", м.
Запоріжжя про стягнення
заборгованості та штрафних санкції в
сумі 109351 грн. 69 коп. за договором оренди
нежитлового вбудованого приміщення №
02/04/12-02/Г-34 від 02.04.2012 р.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 08.01.2014 р., справу
908/22/14 передано на розгляд судді
Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 08.01.2014
р., порушено провадження у справі
№ 908/22/14. Справі присвоєно номер
провадження 10/1/14, її розгляд призначено
на 27.01.2014 р.

27.01.2014 р. представник позивача в судове
засідання не з'явився, ніяких заяв та
клопотань на адресу суду не направив.
Про час та місце проведення судового
засідання позивач був повідомлений
належним чином.

27.01.2014 р. представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечував до суду надав клопотання
про зобов'язання позивача провести
звіряння розрахунків.

В своєму клопотанні представник
відповідача зазначив, що заявлена сума
боргу не відповідає дійсності, а
штрафні санкції є надмірними.

Відповідач вказує, що протягом строку
дії договору оренди кілька разів
змінювались умови внесення орендної
плати: то вона визначалась разом з
комунальними послугами, то комунальні
послуги сплачувались як окрема сума.
Відповідач вважає, що така плутанина
могла призвести до непорозуміння, для
вирішення якого орендодавець
звернувся до суду.

У зв'язку з неявкою позивача у судове
засідання та необхідністю проведення
звіряння розрахунків по орендній платі
та комунальним послугам за період з
квітня 2012 року по 31.12.2013 року по справі,
слухання справи було відкладено на
12.02.2014 р. о 11-30 год.

В ході розгляду справи 12.02.2014 р.
представником позивача була надана до
суду заява про збільшення розміру
позовних вимог, якою позовні вимоги
були збільшені на 38016,38 грн., а саме
збільшені штрафні санкції за
користування коштами та додані вимоги
про сплату орендної плати за січень та
лютий 2014 року.

Відповідач в судове засідання 12.02.2014 р.
надав до суду заперечення протии
позовної заяви, в якій не погоджується
з усіма заявленими вимогами,
зазначаючи, що надані позивачем
розрахунки як основного боргу, так і
санкцій, також інших нарахувань, не
відповідають дійсності. Свої
заперечення відповідач підтверджує
власним розрахунком сплати орендної
плати, який складений на підставі
платіжних документів з відповідною
відміткою банку. Надані відповідачем
документи були долучені до матеріалів
справи та досліджені судом. Відповідач
стверджує, що у відповідності до умов
Додаткової угоди № 3 від 20.09.2012 року,
орендна плата перераховувалась на
вказаний в угоді рахунок Орендодавця
згідно з наданими ним рахунками з
позначенням призначення платежу
«орендна плата». За 2013 рік при
здійсненні 23 платежів тільки у 5
випадках була затримка оплати, за що
відповідач нарахував і визнає як борг
1083, 90 грн. пені за прострочку платежу.
Позовні вимоги в іншій частині,
відповідач не визнає, в тому числі в
частині збільшення розміру позовних
вимог. Відповідач також надав платіжне
доручення про сплату орендної плати за
січень 2014 року і зазначив, що рахунок на
сплату орендної плати за лютий 2014 року
він отримав тільки 11 лютого, а тому
станом на 12 лютого несплачена сума не
може вважатись боргом.

В судовому засіданні 12.02.2014 р. було
оголошено перерву на 14.02.2014 р.

14.02.2014 р. представник позивача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги та просив суд задовольнити їх
повністю.

14.02.2014 р. представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечував.

За клопотанням представників сторін
справа була розглянута без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «АКВА-ВИТА» було
укладено договір оренди нежитлового
вбудованого приміщення № 02/04/12-02/Г-34 від
02.04.2012 р.

Відповідно до умов п.3.1. зазначеного
договору розмір орендної плати,
порядок її нарахування та сплати,
строки оплати та інше визначається
згідно з Додатком № 1 до цього договору,
який є його невід'ємною частиною. Таким
додатком є Додаткова угода № 1 від
02.04.2012р. В подальшому, 20 вересня 2012 року
сторони договору уклали Додаткову
угоду № 3, яка є невід'ємною частиною
договору оренди і в якій сторони
погодили, що «Орендна плата
нараховується щомісяця і сплачується
Орендарем у гривнях безготівковим
переказом на розрахунковий рахунок
Орендодавця до 10-того числа поточного
місяця, згідно наданих Орендодавцем
рахунків: к/рНОМЕР_2 в ЗРУ «ПРИВАТБАНК»
МФО 313399 код ЄДРПОУ НОМЕР_1.

Обов'язково вказувати в призначенні
платежу:

№ 263883*0815; оплата за оренду
нежитлових приміщень НОМЕР_3, НОМЕР_4 по
АДРЕСА_2 згідно договору оренди №
02/04/12-02/Г-34 від « 02» квітня 2012р., по
рахунку №____від______.Без податку на
додану вартість.»

Позивач вважає, що відповідачем
порушені вимоги договору, а тому,
посилаючись на умови договору оренди,
просить суд стягнути з відповідача 23897,
24 грн. основного боргу - орендної плати;
1510, 15 грн. - пені на заборгованість з
орендної плати; 6572, 91 грн. - штрафу на
заборгованість з орендної плати; 5556, 07
грн. - сума 60-ти відсотків річних за
користування чужими грошовими коштами
на заборгованість з орендної плати; 123,
60 грн. інфляційних втрат на
заборгованість з орендної плати; 71691, 72
грн. - суми неустойки на заборгованість
з орендної плати згідно з наданими до
позову розрахунками.

Відповідач позов визнає частково. В
обґрунтування своїх заперечень
відповідач надав свій розрахунок
проведення оплати за оренду в 2013 році і
зазначені в розрахунку платіжні
документи, з яких вбачається, що за
період з січня 2013 року по січень 2014 року
позивачем було надано рахунків-фактур
на оплату орендної плати на загальну
суму 137897, 24 грн. Станом на 10.01.2014 р. ці
рахунки було сплачено в сумі 151342, 60 грн.,
що на 13445, 36 грн. більше. В платіжних
дорученнях призначення платежу
відповідачем вказано так, як того
вимагає Додаткова угода № 3 від 20.09.2012
р.Оплата здійснювалась у визначений
додатковою угодою строк і тільки у 5
випадках відповідачем була допущена
затримка оплати отриманих рахунків, за
що відповідач нарахував і визнає як
борг 1083, 90 грн. пені за прострочку
платежу.

Інша частина суми пені не підлягає
стягненню, оскільки прострочка інших
платежів відсутня. Відповідачем було
надано до суду платіжне доручення про
сплату орендної плати за січень 2014
року. Борг за лютий 2014 р. не може
вважатися таким що є, оскільки у
відповідача існує переплата по оренді
в сумі 13 445 грн. 36 коп.

Пленумом Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14
зазначено:

« 1.12. З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок. При
цьому суд в будь-якому випадку не
позбавлений права зобов'язати
відповідача здійснити і подати суду
контррозрахунок (зокрема, якщо
відповідач посилається на
неправильність розрахунку,
здійсненого позивачем)».

Згідно п.2. Додатку №1 до Договору,
«Орендна плата нараховується щомісяця
і сплачується Орендарем щомісяця у
гривнях безготівковим переказом на
розрахунковий рахунок Орендодавця до
10-того числа поточного місяця, згідно
наданих Орендодавцем рахунків... ».

В п.1.9. згаданої вище Постанови Пленуму
ВГСУ № 14 вказано:

« 1.9. День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 1 серпня
2014 року (частина друга статті 252
Цивільного кодексу України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року».

Виходячи з вищевикладеного, при
розгляді справи не знайшли свого
підтвердження позовні вимоги як щодо
несплати суми основного боргу, так і
підстави для нарахування позивачем
санкцій, інфляційних втрат та
процентів за користування чужими
коштами, оскільки наявність прострочки
в оплаті орендної плати та розрахунок
основної суми боргу не були
підтверджені бухгалтерськими
документами. Санкції та інші
нарахування, відповідно, випливають з
суми боргу та часу прострочки.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України договори та інші
правочини відносяться до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно статті 193 Господарського
кодексу України (загальні умови
виконання господарських зобов'язань)
"Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться ".

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитор) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону та договору.

Статтею 193 Господарського кодексу
України, встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 193,
Господарського кодексу України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальнодержавного інтересу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
закріплено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, вивчивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін, суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги частково.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором оренди нежитлового
вбудованого приміщення № 02/04/12-02/Г-34 від
02.02.2012 р. складає 1083,90 грн. - пені за
прострочку платежу.

Факт порушення відповідачем умов
договору оренди нежитлового
вбудованого приміщення № 02/04/12-02/Г-34 від
02.02.2012 р., а також факт заборгованості в
сумі 1083,90 грн., за договором, було
підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі
позивачем були частково підтверджені
належними доказами.

Заперечення на позовну заяву
відповідача судом були досліджені та
прийняті до уваги при вирішенні справи
по суті.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
частково задовольняє позов Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя до
Приватного підприємства виробничо -
комерційної фірми "АКВА ВИТА", м.
Запоріжжя та стягує пеню за прострочку
платежу в сумі 1 083 грн. 90 коп. за
договором оренди нежитлового
вбудованого приміщення № 02/04/12-02/Г-34 від
02.02.2012 р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» - судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подасться до суду; ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру встановлюється 2 % від ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Запоріжжя до Приватного підприємства
виробничо - комерційної фірми "АКВА
ВИТА", м. Запоріжжя задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКВА-ВИТА» (69002,
м.Запоріжжя, вул. Патріотична 70-22, , ІПН 91, р/с 7 в ЗОД
"Райффайзен банк Аваль", м. Запоріжжя,
МФО 380805, р/с 4968 в ЗАТ "ОТП Банк", м.
Запоріжжя, МФО 313872) на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (69002, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, к/р
НОМЕР_2 в ЗРУ «ПРИВАТБАНК», МФО 313399) - 1083
(одна тисяча вісімдесят три) грн. 90 коп. -
пеня за прострочку платежу та 26
(двадцять шість) грн. 34 коп. - судового
збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя
Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 18.02.2014 р.