РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р.
Справа № 5004/424/12

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді Юрчук
М.І. ,

судді
Василишин А.Р.

при секретарі Карпець О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод"Галичина"
на рішення господарського суду
Волинської області від 11.06.12 р. у справі
№ 5004/424/12

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк "Форум"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод"Галичина"

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:

1) Приватного акціонерного товариства
"Херсонський нафтопереробний завод"

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Континіум Галичина"

3) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вест Ойл Груп"

4) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Континент Нафто
Трейд"

5) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотий Екватор"

про стягнення 7714967,81 доларів США та 3 197
684 грн.79 коп.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 11.06.2012 року у
справі №5004/424/12 (суддя Слупко В.Л.,
Бондарєв С.В., Войціховський В.А.)
задоволено позов Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод"Галичина" за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Приватного
акціонерного товариства "Херсонський
нафтопереробний завод", Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Континіум Галичина", Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вест Ойл
Груп", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Континент Нафто
Трейд", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотий Екватор" про
стягнення 7714967,81 доларів США та 3 197 684
грн.79 коп.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення, виходив з того, що відповідач
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Завод"Галичина"
(позичальник) не виконав перед
позивачем Публічним акціонерним
товариством "Банк "Форум" (банк) взятих
на себе зобов'язань.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Завод"Галичина" звернулося до
Рівненського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції від
11.06.2012 р. у справі 5004/424/12 та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім того,
апелянт, як на підставу скасування
рішення суду першої інстанції,
посилається на те, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, що
призвело до винесення неправильного
рішення. Відтак, судом першої
інстанції не було належним чином
досліджено всі обставини справи,
зокрема, щодо дійсності кредитного
договору та додаткових договорів до
нього.

Крім того, позивачем було додано до
позовної заяви Генеральну ліцензію
Національного банку України на
здійснення валютних операцій, проте не
додану індивідуальної ліцензії
Національного банку України на
використання іноземної валюти як
засобу отримання кредиту та засобу
платежу. Положення кредитного договору
стосовно використання іноземної
валюти як засобу отримання кредиту та
засобу платежу є такими, що прямо
суперечать ст. 99 Конституції України,
ст.ст. 192, 524, 53 ЦК України, ст. 35 Закону
України "Про Національний банк
України", ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю", у зв'язку з чим вказаний
кредитний договір підлягає визнанню
недійсними на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК
України.

Відтак, для здійснення операцій з
валютними цінностями банку потрібна
наявність двох складових - банківської
ліцензії та письмового дозволу
Національного банку України. Для
надання кредитів в іноземній валюті
банкам необхідно отримати відповідну
індивідуальну ліцензію, видану НБУ. На
підставі укладеного між сторонами
кредитного договору відповідачем було
передбачено надання кредиту як у
доларах США, так і в національній
валюті (додаткова угода № 1 від 28.03.2008
р.), однак кредит надавався в доларах
США. У позивача, як й у відповідача
відсутня індивідуальна ліцензія на
використання іноземної валюти як
засобу платежу за кредитним договором,
а тому використання доларів США як
засобу платежу за вказаним кредитним
договором суперечить приписам Декрету
КМУ "Про систему валютного регулювання
і валютного контролю".

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 06.07.2012 р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Завод"Галичина" у справі №5004/424/12
прийнято до провадження, справу
призначено до слухання.

Представником позивача подано відзив
на апеляційну скаргу, відповідно до
якого він просить суд рішення
господарського суду Волинської
області від 11.06.2012 р. залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення з
підстав, викладених у відзиві.

За результатами судового засідання
25.07.12 р. із врахуванням клопотання
апелянта своєю ухвалою Рівненський
апеляційний господарський суд зупинив
провадження у справі №5004/424/12 до
набрання законної сили рішень
господарського суду м. Києва у справах
№5011-33/8783-2012, №5011-69/8749-2012, №5011-65/8727-2012,
№5011-65/8725-2012.

Дана ухвала оскаржувалася Публічним
акціонерним товариством "Банк Форум" в
касаційному порядку, проте постановою
Вищого господарського суду України від
18.09.12 р. ухвала Рівненського
апеляційного господарського суду від
25.07.12 р. залишена без змін.

З інформації на сайті Єдиного
державного реєстру судових рішень
України апеляційній інстанції стало
відомо, що ухвалою господарського суду
міста Києва від 11.06.2013 р. у справі
№5011-33/8783-2012 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю Золотий
екватор" до Публічного акціонерного
товариства "Банк Форум", Приватного
акціонерного товариства "Херсонський
нафтопереробний завод" про визнання
кредитного договору недійсним на
підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України позов
залишено без розгляду;

- ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.05.2013 р. у справі №5011-69/8749-2012
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Херсонський
нафтопереробний завод" до Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум" та
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод " Галичина" про
визнання договору недійсним на
підставі п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України позов
залишено без розгляду;

- ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.01.2014 р. у справі №5011-65/8727-2012
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Херсонський
нафтопереробний завод" до Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум" та
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод " Галичина" про
визнання договору недійсним на
підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України
припинено провадження в справі у
зв'язку з відмовою позивача від позову;

- ухвалою №5011-65/8725-2012 за позовом
Приватного акціонерного товариства
"Херсонський нафтопереробний завод" до
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" та до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Завод "
Галичина" про визнання договору
недійсним на підставі п.5 ч.1 ст. 81 ГПК
України позов залишено без розгляду;

Зазначені вище ухвали не були
оскаржені у встановленому законом
порядку.

Згідно ч. 3 ст. 79 ГПК України
господарський суд поновлює
провадження у справі після усунення
обставин, що зумовили його зупинення.

З урахуванням того, що усунуті
обставини, які зумовили зупинення
провадження у даній справі, колегія
суддів своє ухвалою від 06.02.2014 р.
поновила провадження у даній справі та
призначила її до розгляду на 20.02.2014 р. о
10:30 год.

Представники сторін у судове засідання
20.02.2014 р. не з'явилися, хоча були
належним чином були повідомлені про
дату, час і місце розгляду апеляційної
скарги, клопотань про відкладення
розгляду апеляційної скарги до суду не
надходило.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 11
березня 2008 року між Акціонерним
комерційним банком "Форум",
правонаступником якого згідно Статуту
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум", затвердженого загальними
зборами акціонерів 10.02.2011 р. (протокол
№1/2011/), є Публічне акціонерне
товариство "Банк Форум" та Закритим
акціонерним товариством "Херсонський
нафтопереробний завод" укладено
кредитний договір № 0007/08/11-KLMVI, згідно
пункту 1.1 якого банк надає
позичальнику кредитні кошти у гривні
та/або доларах США у формі кредитної
лінії для поповнення обігових коштів з
максимальним лімітом заборгованості
на день надання кредитних коштів в сумі
25 000 000 грн.

Відповідно до пункту 1.3 кредитного
договору кредитні кошти в межах суми,
зазначеної в пункті 1.1 цього договору,
можуть надаватися позичальнику
окремими частинами (траншами) в
будь-якій валюті, зазначеній в пункті
1.1. кредитного договору, відповідно до
письмової заяви позичальника.

Додатковою угодою від 11.03.2008 р. до
кредитного договору № 0007/08/11-KLMVI, банк
та позичальник внесли зміни до пункту
1.1. кредитного договору, виклавши його в
наступній редакції: "Банк надає
позичальнику кредитні кошти у гривні
та/або доларах США у формі кредитної
лінії для поповнення обігових коштів з
максимальним лімітом заборгованості
на день надання кредитних коштів в сумі
35 000 000 грн."

Додатковою угодою № 1 від 28.03.2008 р. до
кредитного договору № 0007/08/11-KLMVI від
11.03.2008 р., сторони погодили, що в межах
відкритої кредитної лінії банк надає
позичальнику перший транш в розмірі 10
000 000 грн. строком до 10.03.2009 р.

Додатковою угодою № 2 від 28.07.2008 р. до
кредитного договору № 0007/08/11-KLMVI
сторони погодили, що в межах відкритої
кредитної лінії банк надає
позичальнику другий транш в розмірі 3 097
380 дол. США строком до 10.03.2009 р.

Додатковою угодою № 3 від 29.07.2008 р. до
кредитного договору № 0007/08/11-KLMVI від
11.03.2008 р. сторони погодили, що в межах
відкритої кредитної лінії банк надає
позичальнику третій транш в розмірі 2 057
259 дол. США строком до 10.03.2009 р.

На виконання умов договору та
зазначених додаткових угод банком було
перераховано позичальнику: 9 964 333,97 грн.,
що підтверджується меморіальним
ордером № 522217 від 29.07.2008 р.; 14 999 991,86 грн.,
що є еквівалентом 3 097 380,00 дол. США., та
підтверджується меморіальним ордером
№ 519380 від 28.07.2008 р.; 9 995 801,02 грн., що є
еквівалентом 2 060 650 дол. США., та
підтверджується меморіальним ордером
№ 625694 від 08.09.2008 р.

Додатковими угодами № 4 від 30.10.2008 р., № 5
від 28.11.2008 р., № 6 від 30.12.2008 р., № 7 від
28.01.2008 р., № 8 від 10.03.2009 р., № 9 від 09.03.2010 р.
змінювалася дата, до якої мали
сплачуватися проценти за користування
кредитними коштами, термін на який
надавалися кредитні кошти

Додатковими угодами № 12 від 01.10.2010 р. та
№ 13 від 30.12.2010 р. змінювалася плата за
користування кредитними коштами,
пункти 1.2; 2.3, 2.6 договору та
доповнювався пункт 4.5 кредитного
договору

31.05.2011 р. між банком та позичальником
були укладені додатковий договір № 10
та № 14 до кредитного договору №
0007/08/11-КLМVІ від 11.03.2008 р. Відповідно до
додаткового договору №14 сторони
підтвердили наявність станом на дату
підписання цього додаткового договору
заборгованість позичальника перед
банком по поверненню кредиту в доларах
США в сумі 7 215 289 дол. США

Додатковим договором № 10 від 31.05.2010 р.
та додатковим договором № 11 від 10.09.2010
р. була змінена дата надання кредитних
коштів - по 30.11.2010 р., плата за
користування кредитними коштами в
гривні та доларах США та порядок
повернення кредитних коштів.

Пункт 1.1"Банк надає позичальнику
кредитні кошти у гривні та/або доларах
США у формі невідновлюваної відкличної
кредитної лінії для поповнення
обігових коштів з максимальним лімітом
заборгованості в сумі 7 215 289 дол. США"
(тобто в сумі фактичної заборгованості
позичальника перед банком за кредитом
відповідно до кредитного договору
станом на дату підписання додаткового
договору № 14 до кредитного договору).

Пункт 1.2" Кредитні кошти надаються
строком до 31 січня 2013 року."

Пункт 1.4 "за користування кредитними
коштами встановлюється плата
(проценти) в розмірі: 21,5 процентів
річних за користування кредитними
коштами в гривні; 10,7 процентів річних
за користування кредитними коштами в
доларах США"(а.с. 48, т.І).

Відповідно до пункту 4 додаткового
договору № 14 до кредитного договору
сторони погодили, що позичальник
зобов'язується повернути отримані
кредитні кошти у доларах США в сумі 7 215
289 дол. США частинами, за встановленим
цим пунктом графіком.

Даним графіком передбачено, що
позичальник зобов'язаний повертати
кредитні кошти у визначеному цим
пунктом додаткового договору № 14
розмірі щомісяця (не пізніше
останнього робочого дня відповідного
місяця), починаючи з травня 2011 року та
закінчуючи січнем 2013 року.

Цим же пунктом додаткового договору №
14 кредитного договору зазначено, що
повернення отриманих за умовами
кредитного договору кредитних коштів
за весь строк кредитування
здійснюється позичальником в валюті
отриманих кредитних коштів.

Згідно підпункту 3.3.2 пункту 3.3
кредитного договору (в редакції
викладеній в додатковому договорі № 14
до кредитного договору) позичальник
зобов'язаний повернути банку суму
наданих кредитних коштів в повному
обсязі в порядку та в строки, визначені
кредитним договором, своєчасно та в
повному обсязі сплачувати проценти за
користування кредитними коштами.

Пунктом 2.6 кредитного договору в
редакції змін, внесених додатковою
угодою № 13 від 30.12.2010 р., визначено, що
проценти за користування кредитними
коштами сплачуються позичальником
самостійно у валюті кредиту, за перший
місяць користування кредитними
коштами не пізніше останнього робочого
дня першого місяця користування
кредитними коштами за період з моменту
видачі кредитних коштів по 25-те число
першого місяця користування
кредитними коштами включно. В
подальшому проценти за користування
кредитними коштами сплачуються
позичальником щомісячно, за період з
26-го числа попереднього місяця по 25-те
число поточного місяця включно, не
пізніше останнього дня поточного
місяця.

Відповідно до підпункту 3.2.3 пункту 3.2
кредитного договору в редакції змін,
внесених додатковим договором № 14 від
31.05.2011р., банк має право, вимагати
повернення кредитних коштів та сплати
процентів за користування кредитними
коштами у випадку невиконання чи
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором, а також у випадку
невиконання чи неналежного виконання
поручителями/ заставодавцями/
іпотекодавцями зобов'язань за
договорами, які є забезпеченням
виконання позичальником зобов'язань
за цим договором.

Підпунктом 3.3.6 пункту 3.3 кредитного
договору встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути кредитні кошти
та сплатити проценти за користування
ними на письмову вимогу банку у
випадках, передбачених цим договором
та договором/ами, які є забезпеченням
виконання зобов'язань по цьому
договору.

Пунктом 4.1 кредитного договору
передбачено, що за несвоєчасне повне чи
часткове повернення кредитних коштів
та за несвоєчасну повну чи часткову
сплату процентів позичальник сплачує
неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2
процентів, що обчислюється з суми
неповерненого кредиту та/або
несплачених процентів за кожен день
прострочення. Сплата пені не звільняє
позичальника від сплати процентів за
користування кредитними коштами до
моменту фактичного погашення
заборгованості.

Згідно пункту 4.4 кредитного договору за
кожний випадок невиконання або
неналежного виконання зобов'язань,
передбачених пунктом 3.3 цього договору
(крім підпункту 3.3.2), позичальник
сплачує банку штраф у розмірі 5 000 грн.

Пунктом 5.2 кредитного договору в
редакції змін, внесених додатковим
договором № 14 від 31.05.2011 р., сторони
домовились, що банк вправі (але не
зобов'язаний) вимагати від
позичальника повернення кредитних
коштів (повністю чи частково - на вибір
банку), сплати процентів за
користування кредитними коштами,
сплати штрафних санкцій, що
передбачені даним договором у випадку,
зокрема, невиконання чи неналежного
виконання позичальником будь-якого із
зобов'язань за цим договором (в тому
числі, але не обмежуючись, прострочення
повернення позичальником кредитних
коштів, як передбачено підпунктом 3.3.2
цього договору).

Банк, користуючись своїм правом,
передбаченим підпунктом 3.2.3 пункту 3.2,
підпунктом 3.3.6 пункту 3.3 та пунктом 5.2
кредитного договору, у зв'язку з
неналежним виконанням позичальником
зобов'язань, за кредитним договором,
звернувся до позичальника з вимогою
від 08.02.2012 р. про сплату заборгованості,
яка утворилася за ним, згідно
кредитного договору станом на 08.02.2012 р.
у розмірі 7 740 564, 55 дол. США, в тому числі
заборгованість за кредитом в розмірі 7
215 289 дол. США; прострочена
заборгованість за процентами в розмірі
394 596, 14 дол. США; строкова
заборгованість за процентами 12 867, 27
дол. США; пеня по кредиту 102 597, 26 дол. США;
пеня по процентам 15 214, 89 дол. США,; штраф
в сумі 5 000 грн.

Факт надіслання вимоги від 08.02.2012 р.
підтверджується описом вкладення,
фіскальним чеком від 16.02.2012 р., а факт
отримання даної вимоги
підтверджується повідомленням про її
вручення 21.02.2012 р.

Однак, позичальник вимоги кредитора не
виконав, заборгованості за кредитним
договором та процентами у повному
обсязі не сплатив.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань товариства "Херсонський
нафтопереробний завод" за кредитним
договором №0007/08/11KLMVI між "Банком Форум"
та ТзОВ "Завод "Галичина" 29.07.10р. було
укладено договір поруки, а також в
послідуючому додаткові до нього угоди:
№1 від 01.11.10р., №2 від 30.12.10р. та №3 від
07.07.11р., відповідно до змісту яких ТзОВ
"Завод "Галичина" поручилося перед
Банком за виконання ПрАТ "Херсонський
нафтопереробний завод"кредитних
зобов'язань за кредитним договором
№0007/08/11KLMVI та додаткових до нього угод,
в т.ч. додаткової угоди №14 від 31.05.2011р.

Згідно пункту 1.2 договору поруки
вказані зобов'язання поручителя перед
кредитором є безумовними і ніяких умов,
крім передбачених цим договором не
потребують.

Пунктом 2.1. договору поруки
встановлено, що поручитель
зобов'язується в разі невиконання
та/або порушення боржником своїх
зобов'язань перед кредитором - погасити
заборгованість по кредитному договору,
а саме: суму кредиту, нараховані
проценти по кредиту, відсотки по
простроченій позиці (штраф, пеню) та
інші платежі, передбачені кредитним
договором.

01.03.12р. Банк направив на адресу
відповідача (поручителя по договору
поруки) вимогу про сплату
заборгованості позичальника з
кредитним договором №0007/08/11KLMVI на
загальну суму 7 740 564,55 доларів США, в т.ч.
7 215 289 доларів США заборгованості за
тілом кредиту, 407 463,41 доларів США
-заборгованості за процентами, 102 597,26
доларів США -пені за кредитом, 15 214,89
доларів США -пені за процентами та 5 000
штрафу за неналежне виконання
боржником кредитних зобов'язань,
передбаченого п. 4.4 кредитного
договору.

Однак, поручитель вимог банку також не
виконав.

Таким чином, ПАТ "Банк Форум"
(далі-Банк) із врахуванням збільшених
позовних вимог (заява про збільшення
позовних вимог від 17.05.12р.) просить
стягнути з ТзОВ "Завод"Галичина" 7 215 289
доларів США заборгованості за
кредитом, 499678,81 доларів США
заборгованості за банківськими
процентами, 2961128,97грн. пені за
несвоєчасне повернення кредиту,
231555грн.82коп. пені за несвоєчасну сплату
процентів та 5000грн. штрафу за неналежне
виконання договірних зобов'язань,
передбаченого п. 4.4 кредитного договору
від 11.03.2008р. №0007/08/11-2KLMVI.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 175
Господарського кодексу України (далі
ГК України) майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку; майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 193 ГК України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України) зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до статті 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
правомірного висновку, що
заборгованість за кредитом в сумі 7 215
289,00 дол. США є обґрунтованою, доведена
матеріалами справи і підлягає до
стягнення.

Згідно частини 1 статті 1056-1 ЦК України,
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Відповідно до умов договору позивачем
нараховано та заявлено до стягнення
заборгованість за відсотками за
користування кредитом в сумі 499 678,81
дол. США, яка є також обґрунтованою та
підлягає до стягнення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Одним з наслідків порушення
зобов'язання є оплата неустойки
(штрафу, пені) - визначеної законом чи
договором грошової суми, що боржник
зобов'язаний сплатити кредитору у
випадку невиконання чи неналежного
виконання зобов'язання, зокрема у
випадку прострочення виконання (стаття
611 ЦК України).

Статтею 546 ЦК передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватись
згідно з договором неустойкою, яку
боржник повинен сплатити в разі
неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у розумінні статті
230 ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною другою статті 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (частина 6 статті 232 ГК
України)

Статями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Як уже зазначалося вище, у зв'язку із
порушенням позичальником встановлених
умовами кредитного договору №
0007/08/11-КLМVІ від 11.03.2008 р. строків
повернення кредиту, строків сплати
процентів за користування ним, позивач
нарахував та заявив до стягнення пеню
за несвоєчасне повернення кредитних
коштів в розмірі 2 961 128,97 грн.; пеню за
несвоєчасну сплату процентів за
користування кредитом в розмірі 231 555,82
грн.

Згідно матеріалів справи, пеня за
несвоєчасне повернення кредитних
коштів обчислена позивачем, враховуючи
умову додаткової угоди № 13 від 30.12.2010 р.
про те, що до 31.01.2011 р. позичальник мав
повернути кредитні кошти в розмірі 7 215
289 дол. США, та з урахуванням того, що
додатковою угодою № 14 від 31.05.2011 р.
повернення кредиту в розмірі 7 215 289 дол.
США було розстрочено на період травень
2011 р. - січень 2013 р.

З урахування наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
правомірність нарахування позивачем
пені по кредиту в сумі 2 961 128,97 грн. та
пені по відсотках в сумі 231 555,82 грн.,
оскільки відповідач порушив порядок
розрахунків за користування кредитом.
Пеня нарахована в межах строків,
встановлених частиною 6 статті 232 ГК
України, а пеня за несвоєчасну сплату
відсотків нарахована відповідно до
умов кредитного договору щодо строків
сплати процентів та в межах строків,
встановлених вказаною частиною даної
норми, відповідно, нараховані суми є
обґрунтованими і підлягають до
задоволення.

Крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням позичальником своїх
зобов'язань визначених підпунктом 3.3
пункту 3.3 кредитного договору (не
повернув кредитних коштів і не сплатив
процентів на письмову вимогу банку),
банком, відповідно до пункту 4.4
кредитного договору, за неналежне
виконання зобов'язань, передбачених
пунктом 3.3 кредитного договору,
нараховано 5 000 грн. штрафу.

Частиною 2 статті 549 ЦК України штрафом
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Аналогічна норма, як уже зазначалося,
міститься у частині 1 статті 230 ГК
України згідно з якою під штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
грошовими чужими коштами, якщо інший
розмір відсотків не передбачено
законом або договором (частина 6 статті
231 ГК України).

У пункті 4.4 кредитного договору сторони
погодили, що за кожний випадок
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань, передбачених пунктом 3.3
кредитного договору (крім підпункту
3.3.2), позичальник сплачує банку штраф у
розмірі 5 000 грн.

Заявлений банком до стягнення штраф є
арифметично вірним та таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства і положенням договору та
підлягає до стягнення.

Згідно статті 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК України встановлено
правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою: у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя;
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.; особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
ґрунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників з кредитором, у
яких цей боржник не бере участі.
Виконання солідарного обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

За наведених обставин, враховуючи
матеріали справи та невиконання
позичальником своїх зобов'язань,
взятих згідно кредитного договору,
господарський суд Волинської області
правомірно прийшов до висновку, що
заявлені позивачем позовні вимоги є
підставними, обґрунтованими та
підлягають до стягнення з поручителя.

Отже, заявлену суму позовних
вимог в розмірі стягнення 7714967,81
доларів США та 3 197 684 грн.79 коп., слід
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод"Галичина"
(відповідача) як з поручителя згідно
договору поруки від 29.07.2010 р.

Доводи скаржника, щодо того, що
кредитний договір та договір поруки, на
підставі яких стягується
заборгованість, суперечать приписам
чинного законодавства та мають бути
визнані в частині недійсними,
спростовуються матеріалами справи,
наявними у ній доказами, самими
договорами та вищевикладеним.

Скаржником не подано до суду жодних
доказів, які б підтверджували факт
визнання недійсними кредитного
договору № 0007/08/11-KLMVІ від 11.03.2008 р. та
договору поруки від 29.07.2010 р., у
встановленому законом порядку.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, Публічному акціонерному
товариству "Банк Форум" Національним
банком України видано генеральну
ліцензію № 62 на здійснення валютних
операцій.

Таким чином, всі наведені в апеляційній
скарзі доводи щодо недійсності
договорів колегією суддів до уваги не
приймаються.

20.02.2014р. від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Галичина" та
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" надійшли клопотання, в яких
сторони просять припинити провадження
у справі в зв'язку з відсутністю
предмету спору. Клопотання мотивоване
тим, що основним боржником Приватним
акціонерним товариством "Херсонський
нафтопереробний завод" повністю
виконано зобов'язання за кредитним
договором №0007/08/11-2KLMVI від 11.03.2008р.

Правила підпункту 1-1 статті 80 ГПК
України передбачає можливість
припинення провадження у справі у разі
відсутності предмету спору.

Разом із тим, за правилами статті 101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення в повному
обсязі. Порядок розгляду апеляційної
скарги визначено статтею 99 ГПК України,
якою зокрема, передбачено, що
апеляційний господарський суд
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Оцінюючи подане клопотання, суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне. Як вбачається з поданої
апеляційному суду довідки Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум"
від 14.02.2014 р. заборгованість Приватного
акціонерного товариства "Херсонський
нафтопереробний завод" перед Банком за
кредитами, процентами та штрафними
санкціями, відсутня

Проте, рішенням суду першої інстанції
від 11.06.2012 р. повністю задоволено позов
Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод"Галичина" та
стягнуто з відповідача борг за
кредитним договором.

Аналізуючи наведені обставини
апеляційний суд прийшов до висновку
про відхилення заявлених клопотань,
враховуючи таке.

Відповідно до статті 103 ГПК України
одним з повноважень, наданих суду
апеляційної інстанції є скасування
рішення повністю або частково і
припинення провадження у справі.
Натомість, таке повноваження може бути
здійснено судом апеляційної інстанції
у разі наявності підстав для
скасування, визначених статтею 104 ГПК
України. Оскільки, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Завод"Галичина" подало суду у якості
доказу довідку Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум"
про відсутність заборгованості, яка
була видана після прийняття рішення
судом першої інстанції, це означає, що
обставини, на які посилається
товариство виникли пізніше і не
існували під час розгляду справи судом
першої інстанції, а відтак і докази
відсутності спору між сторонами не
могли бути подані в суд першої
інстанції під час розгляду справи
судом. За таких обставин застосування
норм статей п.п.1-1 ст.80, 103, 104 ГПК
України є помилковим.

З огляду на викладене, клопотання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Галичина" та
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" про припинення провадження
у справі на підставі п.п.1-1 статті 80 ГПК
України задоволенню не підлягає.

Відтак, доводи апеляційної скарги
колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки спростовуються
вищенаведеним та матеріалами справи,
не відповідають нормам законодавства,
що регулюють дані правовідносини, не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення та не
можуть бути підставою для його
скасування.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення",
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Завод"Галичина" на рішення
господарського суду Волинської
області від 11.06.2012 р. у справі № 5004/424/12
залишити без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін.

Справу №5004/424/12 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Василишин А.Р.