ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа № 907/985/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Бонк Т. Б.

суддів
Бойко С.М.

Марко Р.І.

при секретарі судового засідання
І.Борщ

за участю представників сторін:

від позивача - Ленько А. Ю. (представник
за довіреністю)

від відповідача (апелянта) - Павленко Г.
С. (представник за довіреністю)

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору - не
з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" від 01.11.2013р.

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 22.10.2013 року
(суддя О.Ф. Ремецькі)

у справі за № 907/985/13

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Котнар-М", с. Мужієво,
Закарпатська область,

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк", м.
Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: приватного
нотаріуса ОСОБА_4, м. Берегово,
Закарпатська область

про визнання припиненими Договорів
застави обладнання від 25 квітня 2012
року, укладених між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ
"Котнар-М" та посвідчених приватним
нотаріусом Берегівського районного
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованих в реєстрі під №№ 2139,
21340, 21341; та Іпотечного договору від 25
квітня 2012 року, укладеного між ПАТ "ВТБ
Банк" та ТОВ "Котнар-М" та посвідченого
приватним нотаріусом Берегівського
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 2138

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Закарпатської області від 22.10.2013 року у
справі № 907/985/13 позов задоволено.
Визнано припиненим Договір застави
обладнання від 25 квітня 2012 року
укладений між Публічним акціонерним
товариством "ВТБ Банк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Котнар-М"
та посвідчений приватним нотаріусом
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі № 2139; визнано припиненим
Договір застави обладнання від 25
квітня 2012 року, укладений між Публічним
акціонерним товариством "ВТБ Банк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Котнар-М" та
посвідчений приватним нотаріусом
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі № 21340; визнано припиненим
Договір застави обладнання від 25
квітня 2012 року, укладений між Публічним
акціонерним товариством "ВТБ Банк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Котнар-М" та
посвідчений приватним нотаріусом
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі № 21341; визнано припиненим
Іпотечний договір від 25 квітня 2012 року,
укладений між Публічним акціонерним
товариством "ВТБ Банк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Котнар-М"
та посвідчений приватним нотаріусом
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі № 2138. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства „ВТБ Банк" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю „Котнар-М" суму
4588грн. у відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що
іпотека та застава виникли внаслідок
прийняття судом відповідного рішення -
ухвали суду про затвердження мирової
угоди, яка в подальшому була скасована,
а відтак, мирова угода як основне
зобов'язання припинила свою дію, що, у
свою чергу, призвело до припинення
додаткових зобов'язань.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення
господарського суду першої інстанції
та прийняте нове, яким у задоволенні
позову відмовити з огляду на те, що
спірними договорами не передбачено
такого способу припинення іпотеки та
застави як скасування ухвали місцевого
суду про затвердження мирової угоди.
Крім того, ні господарським, ні
цивільним законодавством не
передбачено такого способу захисту
цивільних прав та інтересів як
визнання договору припиненим.
Натомість суд має право припиняти
правовідношення, а не договір.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі та додаткових
поясненнях до неї, поясненням
представників сторін у судових
засіданнях, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід задоволити, а рішення
господарського суду першої інстанції -
скасувати з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою
господарського суду Закарпатської
області від 04.06.2010 було порушено
провадження у справі № 5/58 про
банкрутство ЗАТ "Котнар" і постановою
господарського суду Закарпатської
області від 30.03.2011 р. ЗАТ "Котнар" було
визнано банкрутом та відкрито щодо
нього ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 16.03.2012 було
затверджено Мирову угоду, укладену
06.12.2011 року між ЗАТ "Котнар" та комітетом
кредиторів і третьою особою TOB
"Котнар-М", відповідно до умов якої TOB
"Котнар-М" зобов'язано укласти із ПАТ
"ВТБ Банк" іпотечний договір та
договори застави, за яким TOB "Котнар-М"
передає в іпотеку нерухоме майно та в
заставу - обладнання згідно переліку, в
рахунок забезпечення виконання
Банкрутом та/або ТОВ "Котнар-М" в межах
суми 32 750 000,00 грн. зобов'язань перед ПАТ
"ВТБ Банк" за даною Мировою угодою.

25 квітня 2012 року було укладено
Іпотечний договір між ПАТ "ВТБ Банк"
(Іпотекодержатель) та TOB "Котнар-М"
(Іпотекодавець), посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі № 2137, відповідно до пункту 1.2
якого передбачено, що Іпотекою
забезпечується виконання
Іпотекодавцем таабо Банкрутом
Основного зобов'язання перед
іпотекодержателем, що виникають з
мирової угоди від 06.12.2011 року у справі №
558 про банкрутство ЗАТ "Котнар",
затвердженої ухвалою Господарського
суду Закарпатської області від 16
березня 2012 року в сумі 32 750 000 грн.
Предметом іпотеки є комплекс будівель,
що знаходяться за адресою с. Мужієво,
вул. Р. Ференца II, 274 "б" на земельній
ділянці площею 0,4002 га, кадастровий
номер :03:000:0004 (пресовочна літ. "А"
22,3 кв. м.; компресорна літ. "Б" 31,0 кв. І;
будівля операторної "В" 27.5 кв. м.,
огорожа 1, яма I-VIII, песколовка IX).

Також 25 квітня 2012 року між ПАТ "ВТБ
Банк" (Заставодержатель) та ТОВ
"Котнар-М" (заставодавець) укладено три
договори застави обладнання
посвідчені приватним нотаріусом
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстровані в
реєстрі під № № 2139, 2140 та № 2141, згідно
яких передбачено, що Заставодавець, з
метою забезпечення виконання своїх
зобов'язання таабо Банкрута за Мировою
угодою, передає в заставу, а
Заставодержатель приймає заставу на
умовах, визначених у цьому Договорі,
рухоме майно, яким є обладнання,
зазначено в розділі 2 цих договорів.
Крім того, вищевказаними договорами
передбачено, що такі забезпечують
виконання основного зобов'язання
Заставодавця таабо Банкрута перед
Заставодержателем, що випливають з
Мирової угоди від 06.12.2011 у справі № 558
про банкрутство ЗАТ "Котнар",
затвердженої ухвалою господарського
суду Закарпатської області від 16
березня 2012 року.

Проте, ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
17.12.2012р. скасовано ухвалу
господарського суду Закарпатської
області від 16.03.2012 про затвердження
мирової угоди від 06.12.2011 та припинення
провадження у справі про банкрутство.

Позивач вважає, що у зв'язку із
скасуванням ухвали господарського
суду Закарпатської області від 16
березня 2012 року, мирова угода є такою,
що втратила силу, а отже, припинено
зобов'язання, забезпечене іпотекою та
заставою, що є підставою, відповідно до
статті 17 ЗУ "Про іпотеку" та статті 28
Закону України "Про заставу", для
припинення іпотеки та застави. Це стало
підставою для звернення до суду про
визнання укладених договорів іпотеки
та застави припиненими.

Господарський суд першої інстанції
прийняв рішення про задоволення позову
у даній справі про визнання
припиненими укладених договорів
іпотеки та застави, виходячи з того, що
іпотека та застава виникли внаслідок
прийняття судом відповідного рішення -
ухвали суду про затвердження мирової
угоди, яка в подальшому була скасована,
а відтак, мирова угода, як основне
зобов'язання, припинила свою дію, що, у
свою чергу, призвело до припинення
додаткових зобов'язань.

Згідно ст.574 ЦК України застава виникає
на підставі рішення суду. Згідно ст.3
Закону України «Про іпотеку» іпотека
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Згідно ст.4-5 ГПК України («Судові
рішення») господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття рішень,
ухвал, постанов. Рішення і постанови
судів приймаються іменем України.

Згідно ч.1 ст.82 ГПК України при
вирішенні господарського спору по суті
господарський суд приймає рішення.

Згідно ч.1 ст.208 ЦПК України судові
рішення викладаються у двох формах:
ухвали та рішення. Судовий розгляд
закінчується ухваленням рішення суду,
а в передбачених випадках
постановленням ухвали.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 37 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції,
чинній до 19.01.2013 року) мирова угода
укладається у письмовій формі,
підлягає затвердженню господарським
судом і набирає чинності з дня її
затвердження господарським судом.

Відтак, ухвала про затвердження
мирової угоди не є рішенням суду по
суті спору, а формою судового рішення, а
отже, не може бути підставою для
виникнення іпотеки чи застави.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 575 ЦК України іпотека є
видом застави.

Статтею 593 ЦК України передбачено
положення щодо припинення права
застави та його наслідки.

Статтею 17 Закону України «Про
іпотеку» врегульовано правовідносини
припинення іпотеки.

Зокрема, право застави (іпотеки)
припиняється у разі припинення
зобов'язання, забезпеченого заставою.

Разом з тим, необхідно зазначити, що
в даному випадку за договорами застави
та іпотеки виникли відносини майнової
поруки. Згідно ст. 11 Закону України «Про
заставу» заставодавцем може бути як
сам боржник, так і третя особа (майновий
поручитель).

Слід зазначити, що скаржник у своїх
доводах щодо скасування оскаржуваного
рішення з підстав невірно обраного
способу захисту частково покликається
на постанови Верховного суду України,
що стосуються припинення поруки на
підставі ст. 559 ЦК України (зокрема,
Постанови Верховного суду України від
21 травня 2012 року).

Статтею 559 ЦК України врегульовано
правовідносини стосовно припинення
поруки.

Однак ані норми ЦК України, які
регулюють інститут застави, ані
положення Закону України «Про іпотеку»
не містить бланкетних норм, які б
відсилали до ст. 559 ЦК України або
вказували на підстави для застосування
ст. 559 ЦК України для припинення такого
виду забезпечення зобов'язань як
застава.

Іпотека є самостійним видом
забезпечення виконання зобов'язання.
Правова природа іпотеки полягає у
забезпеченні можливості кредитора у
разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
одержати задоволення за рахунок
переданого в іпотеку нерухомого майна
переважно перед іншими кредиторами
боржника. На відносини майнової поруки
норми ст. 559 ЦК щодо припинення поруки
не поширюються, оскільки іпотека за
правовою природою є заставою та
регулюється нормами § 6 гл. 49 ЦК та
Законом України від 5 червня 2003 р. № 898-IV
"Про іпотеку" (постанова Верховного
Суду України від 16 жовтня 2012 р. у справі
№ 3-45гс12).

Статтею 12 ГПК України визначено справи,
підвідомчі господарським судам.
Зокрема, господарським судам
підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладенні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав,
крім передбачених винятків.

Так, вимога про визнання припиненими
договорів поруки та іпотеки спрямована
на встановлення певного юридичного
факту. За змістом ст. 12 ГПК України,
встановлення юридичних фактів не
відноситься до компетенції
господарського суду.

Відповідно до ст.1 ГПК України
юридичні особи мають право звертатися
до господарського суду за захистом
своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання та на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 ст.16 ЦК України та ст.20 ГК
України визначений перелік способів
захисту прав та інтересів.

Зокрема, пункт 7 частини другої статті 16
ЦК України визначає припинення
правовідношення як один із способів
захисту цивільних прав. У частині
другій статті 20 ГК України зазначено,
що способами захисту прав суб'єктів
господарювання є, зокрема, визнання
наявності або відсутності прав та
припинення господарських
правовідносин. Права та законні
інтереси суб'єктів господарської
діяльності захищаються, зокрема,
шляхом, установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин.

Між тим, ані нормами чинного
законодавства, ані укладеними
договорами не встановлено такого
способу захисту права, як визнання
припиненим договору. Вимога про
встановлення цивільного факту не може
бути предметом спору і самостійно
розглядатись в окремій справі.
Встановлення цивільного факту може
лише бути елементом оцінки фактичних
обставин справи та обґрунтованості
вимог.

Крім того, реалізація такого способу
захисту як зміна або припинення
правовідношення може відбуватися
шляхом розірвання договору.

Вимоги про визнання договору іпотеки
припиненим не відповідають способам
захисту прав суб'єктів господарювання,
передбачених приписами статті 20
Господарського процесуального кодексу
України та статті 16 Цивільного кодексу
України (постанова ВГС України від
16.02.2010 року № 11/34-Д).

Вимога про визнання припиненим
договору іпотеки не може бути
задоволена, з огляду на те, що вона є
вимогою про встановлення юридичного
факту. Крім того, способи захисту
порушеного права визначені ч. 2 ст. 16
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої суд може захистити цивільне
право або інтерес сторони лише
способом, що встановлений договором
або Законом. (постанова ВГС України від
23.12.2010 року у справі № N 7/61-10(31/132-09).

Відтак, апеляційний господарський суд,
враховуючи вищенаведене, вважає, що у
даному випадку обраний позивачем
спосіб захисту про визнання договорів
застави та іпотеки припиненими не
відповідає встановленим законом або
договором способам захисту прав.

Дійшовши висновку, що предмет позову не
відповідає встановленим законом або
договором способам захисту прав, суд
повинен відмовити у позові (Постанова
Верховного суду України від 13.07.2004 року
№ 10/732).

Крім того, з пояснень сторін по справі
та з матеріалів справи вбачається, що
позивачем у даній справі до
адміністративного суду подано позовні
заяви про скасування у Єдиному
Державному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна заборону на
відчуження майна за спірним договором
іпотеки, про скасування обтяження в
Державному реєстрі іпотек за спірним
договором іпотеки; про припинення
обтяжень та виключення записів з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна за спірними договорами застави.
Закарпатським окружним
адміністративним судом за поданими
позовами відкрито провадження у
зазначених справах.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а тому підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.105 ГПК України при скасуванні
рішення суду проводиться новий
розподіл судових витрат на підставі
ст.49 ГПК України.

Відтак, з позивача на користь
відповідача (скаржника) належить
стягнути понесені скаржником витрати в
розмірі 2294,0 грн. судового збору за
апеляційне провадження.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" від
01.11.2013р. - задоволити.

Рішення господарського суду
Закарпатської області від 22.10.2013 року у
справі № 907/985/13 - скасувати.

Прийняти нове рішення. У позові
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Котнар-М", с. Мужієво,
Закарпатська область, до Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк", м.
Київ, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача,
приватного нотаріуса ОСОБА_4, м.
Берегово, Закарпатська область, про
визнання припиненими Договорів
застави обладнання від 25 квітня 2012
року, укладених між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ
"Котнар-М" та посвідчених приватним
нотаріусом Берегівського районного
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованих в реєстрі під №№ 2139,
21340, 21341; та Іпотечного договору від 25
квітня 2012 року, укладеного між ПАТ "ВТБ
Банк" та ТОВ "Котнар-М" та посвідченого
приватним нотаріусом Берегівського
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 2138 -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Котнар-М" (90243, с.
Мужієво, вул. Ф.Ракоці ІІ, 274/а,
Берегівського району, )
на користь Публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ,
бульвар Т.Шевченка/вул.Пушкінська, буд.
8/26, ) судовий збір у розмірі
2294,0 грн. (дві тисячі двісті дев'яносто
чотири гривні).

Місцевому господарському суду
видати наказ в порядку ст. 116 ГПК
України.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати на
адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений
17.02.2014 р.

Головуючий суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Бойко С.М.

Суддя Марко Р.І.