ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" лютого 2014 р.Справа № 916/2643/13

За позовом: Затоківської селищної ради
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області;

До відповідача: Дочірнього
підприємства "База відпочинку "МЕЧТА";

про зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку

Головуючий суддя: Меденцев П.А.

Судді: Зайцев
Ю.О.

Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: 02.10.2013 року за вх. №4120/13
Затоківська селищна рада
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області (далі - позивач)
звернулася до господарського суду
Одеської області до Дочірнього
підприємства "База відпочинку "МЕЧТА"
(далі - відповідач) про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку загальною площею 0,37 га, яка
знаходиться за адресою: Одеська
область, м. Білгород-Дністровський, смт.
Затока, вул. Лазурна, 101.

У зв'язку зі складністю справи № 916/2643/13,
на підставі розпорядження голови
господарського суду Одеської області
від 02.12.2013 року справу було прийнято до
колегіального розгляду ухвалою суду
від 02.12.2013 року у складі: головуючий
суддя Меденцев П.А., суддя Зайцев Ю.О.,
суддя Степанова Л.В.

Відповідно до положень норми ст. 69 ГПК
України строк розгляду справи було
продовжено до 17.02.2014 року Ухвалою суду
від 03.02.2014 року.

Позивач підтримує заявлені позовні
вимоги.

Відповідач, Дочірнє підприємство "База
відпочинку "МЕЧТА", про час та місце
судових засідань повідомлений
належним чином шляхом надсилання
судових ухвал на юридичну адресу, яка
не змінювалася, у судові засідання не
з'явився, про поважність причин
відсутності не повідомив, відзив на
позовну заяву та витребувані судом
документи не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвали суду у справі були
надіслані за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

При цьому, суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що ухвали суду у
справі були повернуті поштою із
відміткою "за закінченням терміну
зберігання" (а.с.27-29, 32-40, 46-48, 55-57), суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі відповідача за наявними в
ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

У судовому засіданні 17.02.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне:

Затоківська селищна рада
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області звернулась до суду з
позовом про зобов'язання звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
обґрунтовуючи позовні вимоги
наступним.

В ході здійснення заходів із контролю
за використанням та охороною земель,
Затоківською селищною радою було
виявлено, що Дочірнім підприємством
"База відпочинку "МЕЧТА" самовільно
зайнято та використовується земельна
ділянка загальною площею 0,37 га, яка
знаходиться за адресою: Одеська обл., м.
Білгород-Дністровський, смт. Затока,
вул. Лазурна, 101, для експлуатації бази
відпочинку "МЕЧТА".

23 липня 1999 року Затоківська селищна
рада Білгород-Дністровської міської
ради Одеської області прийняла рішення
№2-ХХІІІ відповідно до якого надала
земельну ділянку загальною площею 0,37
га, яка знаходиться за адресою: Одеська
обл., м. Білгород-Дністровський, смт.
Затока, вул. Лазурна, 101 Дочірньому
підприємству "База відпочинку "МЕЧТА" у
короткострокову оренду терміном 3 роки,
для експлуатації та обслуговування
бази відпочинку "МЕЧТА".

На виконання рішення від 23 липня 1999
року №2-ХХІІІ, 23 грудня 1999 року між
Затоківською селищною радою
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області та Дочірнім
підприємством "База відпочинку "МЕЧТА"
було укладено договір оренди земельної
ділянки.

Однак, позивач зазначає, що договір
оренди землі від 23 грудня 1999 року є
припиненим з 23 грудня 2002 року. Тому, на
час звернення з позовом до суду, у
Дочірнього підприємства "База
відпочинку "МЕЧТА" відсутні будь-які
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, до того ж рішення про
надання останньої у користування на
умовах оренди Затоківською селищною
радою не приймалось.

Для використання земельної ділянки
загальною площею 0,37 га, яка знаходиться
за адресою: Одеська обл., м.
Білгород-Дністровський, смт. Затока,
вул. Лазурна, 101, згідно вимог чинного
законодавства України, Дочірнє
підприємство "База відпочинку "МЕЧТА"
повинно було дотриматись порядку
набуття права користування земельною
ділянкою із земель державної або
комунальної власності, що можливо
тільки на підставі окремого рішення
відповідного органа державної влади
або місцевого самоврядування, яке в
свою чергу повинно бути реалізоване
шляхом укладання договору оренди
земельної ділянки та подальшої
реєстрації останнього.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст.2 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" є,
зокрема, захист гарантованих
Конституцією України та законами, прав
і законних інтересів юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання і, відповідно, ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги Затоківської селищної
ради Білгород-Дністровської міської
ради Одеської області направлені на
захист права користування земельною
ділянкою, загальною площею 0,37 га, що
була передана Дочірньому підприємству
"База відпочинку "МЕЧТА" на підставі
рішення Затоківської селищної ради
№2-ХХІІІ від 23.07.1999 року по Договору
оренди земельної ділянки від 23.12.1999
року, шляхом зобов'язання відповідача
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку.

Відповідно до ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу
України самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Поняття самовільного зайняття
земельних ділянок визначено в ст. 1
Закону України "Про державний контроль
за використанням та охороною земель",
згідно до якої самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутністю
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутністю вчиненого
правочину, щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

При цьому, невід'ємною частиною
встановлення самого правопорушення є
детальне з'ясування факту використання
земельної ділянки (без правових
підстав).

Згідно п. 3.8. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", факт
самовільного зайняття земельної
ділянки підтверджується матеріалами
справи про адміністративне
правопорушення, а саме: - актом
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства; - протоколом про
адміністративне правопорушення; -
приписом (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства); - актом
обстеження земельної ділянки.

Разом з тим, позивачем до матеріалів
справи не додано доказів, що
підтверджує факт самовільного
зайняття земельної ділянки
відповідачем.

Крім того, згідно з позицією,
викладеною у п. 3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", у вирішенні
питання про застосування
відповідальності за самовільне
зайняття земельної ділянки суд
враховує, що само по собі встановлення
наявності фактичного користування
земельною ділянкою без документів, що
посвідчують права на неї, не є
достатньою підставою для кваліфікації
такого використання земельної ділянки
як самовільного її зайняття. Суд
досліджує причини відсутності таких
документів у особи, що використовує
земельну ділянку, наявність у особи
права на отримання земельної ділянки у
власність або використання, вжиття нею
заходів до оформлення права на
земельну ділянку, тощо.

Враховуючи ненадання Затоківською
селищною радою Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області належних
та допустимих доказів, що
підтверджують факт самовільного
зайняття земельної ділянки, суд
доходить висновку про недоведеність
позивачем, в порушення вимог ст.ст. 32, 33,
34 ГПК України, заявлених позовних вимог
про зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку загальною
площею 0,37 га, яка знаходиться за
адресою: Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, смт. Затока,
вул. Лазурна, 101.

З урахуванням вищевикладеного, суд
доходить висновку про відмову у
задоволенні вимог позивача щодо
звільнення земельної ділянки.

Враховуючи відмову у позові
Затоківської селищної ради
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, судові витрати,
згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21 лютого
2014 року.

Головуючий -
Меденцев П.А.

Суддя
Зайцев Ю.О.

Суддя
Степанова Л.В.