ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.Справа № 916/2870/13

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Л.Е.
Кришиневській

за участю представників:

від позивача - Колісніченко П.В.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Августівської сільської ради
Біляївського району Одеської області
до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Профстрой Плюс ЛТД"
про стягнення 34 505,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Августівська сільська рада
Біляївського району Одеської області
звернулась до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Профстрой Плюс ЛТД"
про стягнення зайво отриманих коштів
(збитків) на загальну суму 34505,00 грн.,
посилаючись на наступне.

02.04.2009 р. між Августівською сільської
ради Біляївського району Одеської
області в особі голови цієї ради
Ворник С.О. (замовник) та ТОВ „Профстрой
Плюс ЛТД" в особі директора Волкова Т.Н.
(підрядник) був укладений договір
підряду № 02/04, відповідно до п. 1.1 якого
підрядник зобов'язується виконати
роботи по капітальному ремонту фасаду
ДК Августівка.

Відповідно до п. 6.2 договору № 02/04
підставою для остаточного розрахунку
за виконані роботи є акт виконаних
робіт (форма КБ-2В), підписаний
сторонами. Оплата за виконані роботи
становить 299 868,00 грн. (п. 6.3 договору).

Як вказує позивач, згідно акту
виконаних робіт підрядник передав
замовнику роботи по капітальному
ремонту фасаду ДК Августівка.

Крім того, як зазначає позивач, 03.08.2009 р.
між Августівською сільською радою
Біляївського району Одеської області в
особі голови ради Ворник С.О. (замовник)
та ТОВ „Профстрой Плюс ЛТД" в особі
директора Волкова Т.Н. (підрядник) був
укладений договір підряду, згідно з п.
1.1 якого підрядник зобов'язується
виконати роботи з капітального ремонту
приміщення Набережнянського ФАПу. В п.
6.2 договору передбачено, що підставою
для остаточного розрахунку за виконані
роботи є акт виконаних робіт (форма
КБ-2В), підписаний сторонами. При цьому
відповідно до п. 6.3 договору оплата за
виконані роботи становить 167 364,00 грн.

За ствердженнями позивача, згідно акту
виконаних робіт підрядник передав
замовнику роботи з капітального
ремонту приміщення Набережнянського
ФАПу.

Однак, як вказує позивач, Одеською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією ДФІ в Одеській області
згідно з п. 2.2 Плану
контрольно-ревізійної роботи Одеської
об'єднаної державної фінансової
інспекції ДФІ в Одеській області на 2
квартал 2012 р. проведено планову ревізію
Августівського сільського бюджету
Біляївського району за період з 01.01.2009
р. по завершений звітний період 2012 р., за
результатами якої встановлено ряд
порушень та недоліків, що відображені в
акті ревізії від 27.09.2012 р. № 810-16/33.
Зокрема, перевіркою правильності
розрахунків, визначення вартості
виконаних по актах робіт ф. КБ-2в у
порушення вимог п.п. 1.3.1, 1.3.4, 1.4.1, 3.1.16.6,
3.1.18.2, 3.1.18.4, 3.2.1, 3.2.12, 3.2.12.1, 3.3.1, 3.3.9, 3.3.10.3
Правил визначення вартості
будівництва (ДБН Д. 1.1-1-2000), затверджених
наказом Держбуду України від 27.08.2000 р. №
171 (із змінами та доповненнями), п. 1 ст. 9,
п. 3, 7 ст. 8 Закону України „Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні", встановлено
безпідставне завищення вартості робіт
СП ТОВ „Луцьктехнобуд" на загальну
суму 26285,13 грн.

Так, позивач вказує, що за перевіряємий
період підрядною організацією - ТОВ
„Профстрой Плюс ЛТД" були виконані
роботи по капітальному ремонту
приміщень дитячого садку та ФАП в с.
Набережна Біляївського району на
загальну суму 467232,00 грн. (з ПДВ). За
ствердженнями позивача, вказані
роботи, виконані на підставі договорів
підряду, укладених між Августівською
сільською радою Біляївського району
Одеської області та ТОВ „Профстрой
Плюс ЛТД", на загальну суму 467 232,00 грн. (з
ПДВ), оплачені замовником у повному
обсязі. Договірні ціни по договорах
підряду визначені як тверді.

Вибірково проведеними контрольними
обмірами обсягів виконаних робіт
встановлено як відповідність обсягів
робіт, так і відхилення. Зокрема,
перевіркою правильності розрахунків
по актах виконаних робіт ф.КБ-2В на
загальну суму 467 232,00 грн., встановлене
безпідставне завищення вартості
виконаних робіт на загальну суму 34 505,00
грн. (з ПДВ).

Вказане завищення виникло за рахунок
невідповідності обсягів робіт
відображених в акті ф. КБ-2в за липень 2009
р. на суму 299 868,00 грн. та за вересень 2009 р.
на суму 167364,00 грн. в порівнянні з
фактично виконаними обсягами згідно
проведеного вибіркового обстеження
обсягів виконаних робіт, що є
порушенням вимог п. 3.3.9 ДБН Д. 1.1.-1-2000.
Зокрема, по акту ф. КБ-2в за вересень 2009
р. на суму 167 364,00 грн., враховані роботи
з улаштування цементної стяжки у
кількості 20,94 кв.м., тоді як фактично ці
роботи не виконані. Також по акту ф.
КБ-2в за липень 2009 р. на суму 299 868,00 грн.
враховано виконання робіт з
опорядження поверхні стін фасаду
набризком у кількості 663,74 кв.м.,
фактично виконано у кількості 521 кв.м.

Крім того, завишення виникло за рахунок
безпідставного включення робіт з
улаштування каркасу при
обштукатурюванні стін (Р11-36-1), так як в
акті ф. КБ-2в вже врахована ресурсна
кошторисна норма з улаштування основи
під штукатурку з металевої сітки по
цегляних та бетонних поверхнях (Р11-54-1),
що є порушенням вимог п. 1.3.1, 1.3.4, 1.4.1, 3.2.1,
3.3.1 та 3.3.9 ДБН Д. 1.1.-1-2000.

Підставою для заявлених вимог
позивачем визначено положення ст. 22 та
ст. 1166 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої майнова шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача зайво отримані
кошти (збитки) на загальну суму 34505,00
грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.10.2013 р. позовну заяву
Августівської сільської ради
Біляївського району Одеської області
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/2870/13, при
цьому розгляд справи призначено в
засіданні суду.

Відповідач відзив на позов не надав,
також представник відповідача у судові
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
відповідач повідомлявся судом
належним чином за адресою, зазначеною в
позовній заяві та Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб фізичних
осіб-підприємців. Однак, згідно
поштових повідомлень, що містяться в
матеріалах справи, надіслана судом
поштова кореспонденція разом з
ухвалами суду повернута до суду з
посиланням на закінчення терміну
зберігання та відсутність адресата за
вказаною адресою.

Так, у пункті 11 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи. Крім того, у пункті 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" від 02.06.2006 р. № 01-8/1228
зазначено, що примірники повідомлень
про вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т. п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р.
„Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

З огляду на вищевикладене, відповідач
вважається належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши та дослідивши
всі письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

02 квітня 2009 року між Августівською
сільською радою Біляївського району
Одеської області (замовник) та ТОВ
„Профстрой Плюс ЛТД" (підрядник) був
укладений договір № 02/04 (а.с. 8-9),
відповідно до п. 1.1 якого позивач як
замовник доручає, а відповідач як
підрядник приймає на себе зобов'язання
виконати капітальний ремонт фасаду ДК
Августівка.

Також 03 серпня 2009 року між
Августівською сільською радою
Біляївського району Одеської області
(замовник) та ТОВ „Профстрой Плюс ЛТД"
(підрядник) був укладений договір (а.с.
10-11), відповідно до п. 1.1 якого позивач як
замовник доручає, а відповідач як
підрядник приймає на себе зобов'язання
виконати капітальний ремонт
приміщення Набережнянського ФАПу.

Відповідно до п. 2 вказаних договорів
підрядник зобов'язався виконати роботи
з використання власних
матеріально-технічних ресурсів (п. 2.1),
якісно та в установлені замовником
строки згідно нормативних документів,
діючих на території України (п. 2.3).

В п. 3 договорів визначені обов'язки
замовника. Так, замовник зобов'язався
своєчасно здійснювати приймання і
фінансування виконаних підрядником
робіт (п. 3.3).

Вартість робіт і порядок розрахунків
визначено в п. 6 договорів. Зокрема,
підрядник приступає до виконання робіт
після надходження від замовника 30%
передоплати від кошторисної вартості.
У разі готовності об'єкту замовник
виплачує підряднику остаточну суму
згідно п. 6.2, 6.3 договорів (п. 6.1
договорів).

Згідно п. 6.2 договорів підставою для
остаточного розрахунку за виконані
роботи є акт виконаних робіт (форма
КБ-2В), підписаний сторонами.

В п. 6.3 договору від 02.04.2009 р. визначено,
що оплата за виконані роботи становить
299868,00 грн.

Відповідно до п. 6.3 договору від 03.08.2009 р.
оплата за виконані роботи становить
167364,00 грн.

За умовами п. 7.2 договорів строк
закінчення робіт 31 грудня 2009 року. При
цьому згідно з п. 8.6 договорів останні
діють до 31.12.2009 року.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Так, укладені між сторонами по справі
договори, які за свою правовою природою
являються договорами підряду, є
підставою для виникнення у сторін
договору господарських зобов'язань
відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України
(ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України). В свою чергу
згідно ст. 629 ЦК України вказані договір
обов'язкові для виконання їх сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до частини 4 ст. 882
Цивільного кодексу України передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами. У разі
відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті, і він підписується другою
стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими.

У відповідності до ч. 1 ст. 853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Положеннями ст.ст. 843, 844 ЦК України
передбачено, що у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна у договорі підряду
може бути визначена у кошторисі.
Кошторис на виконання робіт може бути
приблизним або твердим. Кошторис є
твердим, якщо інше не встановлено
договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами по справі було погоджено
тверді договірні ціни на виконання
робіт з капітального ремонту фасаду ДК
Августівка та приміщення
Набережнянського ФАПу (а.с. 35-36, 64-65),
згідно з якими загальна вартість
вказаних робіт становить 467232,00 грн.
Також сторонами був складений зведений
кошторисний розрахунок вартості
капітального ремонту фасаду ДК
Августівка та приміщення
Набережнянського ФАПу.

Як з'ясовано судом та не спростовано
відповідачем, на виконання умов
вказаних договорів відповідачем були
виконані роботи з капітального ремонту
фасаду ДК Августівка та приміщення
Набережнянського ФАПу, що
підтверджується складеними між
позивачем та відповідачем актом
приймання виконаних підрядних робіт та
довідкою про вартість виконаних
підрядних робіт за липень 2009 року, що
підписані належним чином
уповноваженими представниками сторін,
підписи яких скріплено печатками
сторін.

Як вказує позивач, оплата виконаних
відповідачем робіт була здійснена в
повному на суму 467232,00 грн. Однак,
Одеською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією ДФІ в Одеській
області згідно з п. 2.2 Плану
контрольно-ревізійної роботи Одеської
об'єднаної державної фінансової
інспекції ДФІ в Одеській області на 2
квартал 2012 р. проведено планову ревізію
Августівського сільського бюджету
Біляївського району за період з 01.01.2009
р. по завершений звітний період 2012 р., за
результатами якої встановлено ряд
порушень та недоліків, що відображені в
акті ревізії від 27.09.2012 р. № 810-16/33.

Так, перевіркою правильності
розрахунків по актах виконаних робіт
ф.КБ-2В з ТОВ „Профстрой Плюс ЛТД" на
загальну суму 467 232,00 грн., встановлене
безпідставне завищення вартості
виконаних робіт на загальну суму 34 505,00
грн. (з ПДВ). Вказане завищення виникло
за рахунок невідповідності обсягів
робіт відображених в акті ф. КБ-2в за
липень 2009 р. на суму 299 868,00 грн. та за
вересень 2009 р. на суму 167364,00 грн. в
порівнянні з фактично виконаними
обсягами згідно проведеного
вибіркового обстеження обсягів
виконаних робіт, що є порушенням вимог
п. 3.3.9 ДБН Д. 1.1.-1-2000. Зокрема, по акту ф.
КБ-2в за вересень 2009 р. на суму 167 364,00
грн., враховані роботи з улаштування
цементної стяжки у кількості 20,94 кв.м,
тоді як фактично ці роботи не виконані.
Також по акту ф. КБ-2в за липень 2009 р. на
суму 299 868,00 грн. враховано виконання
робіт з опорядження поверхні стін
фасаду набризком у кількості 663,74 кв.м,
фактично виконано у кількості 521 кв.м.
Крім того, завишення виникло за рахунок
безпідставного включення робіт з
улаштування каркасу при
обштукатурюванні стін (Р11-36-1), так як в
акті ф. КБ-2в вже врахована ресурсна
кошторисна норма з улаштування основи
під штукатурку з металевої сітки по
цегляних та бетонних поверхнях (Р11-54-1),
що є порушенням вимог п. 1.3.1, 1.3.4, 1.4.1, 3.2.1,
3.3.1 та 3.3.9 ДБН Д. 1.1.-1-2000.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні", головним завданням
державної контрольно-ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Відповідно до ч. 2 вказаного Закону,
державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Частиною 5 вищенаведеної статті
передбачено, що інспектування
здійснюється у формі ревізії та
полягає у документальній і фактичній
перевірці певного комплексу або
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
контрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Згідно з ч. 7 ст. 10 Закону України "Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні", управління має право
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

За результатами проведення перевірки
Августівською сільською радою
Біляївського району Одеської області
на адресу ТОВ „Профстрой Плюс ЛТД" було
направлено претензію від 28.01.2013 р. №
75/02-13 (а.с. 79-81) про повернення зайво
отриманих коштів (збитків) в сумі 34505,00
грн. у місячний строк з дня отримання
претензії.

Несплата відповідачем вказаних коштів
стала підставою для звернення позивача
до суду із заявленим позовом.

Наразі слід зазначити, що підписана
сторонами кошторисна документація та
визначена договірна ціна на виконання
робіт з капітального ремонту фасаду ДК
Августівка та приміщення
Набережнянського ФАПу є твердою, а не
динамічною. У зазначеній договірній
ціні, складеної у відповідності з ДБН
Д.1.1-1-2000 визначено вартість всіх
витрат. Саме вказані витрати були
відображені в актах приймання
виконаних підрядних робіт за формою
КБ-2В, з якими позивач погодився при
підписанні актів і оплаті вартості
робіт. Хоча позивач був наділений
правом згідно п. 5.3 договорів
відмовитися від оплати робіт у разі
виявлення порушень вимог діючих норм і
правил.

В обґрунтування підстав позовних вимог
позивач послався на положення ст. 22 та
ст. 1166 Цивільного кодексу України, які
передбачають відшкодування майнової
шкоди.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу у разі їх порушення,
невизнання чи оспорювання. Одним з
способів захисту цивільних прав та
інтересів є відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. В ч. 2 ст. 22 цього ж
Кодексу наведено поняття збитків,
якими є: 1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Загальні правила відшкодування
завданої особі недоговірної шкоди
встановлені статтею 1166 ЦК України,
відповідно до якої майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків є одним із видів
цивільно-правової відповідальності і
для застосування такої міри
відповідальності необхідна наявність
всіх елементів складу правопорушення,
а саме: протиправної поведінки;
шкідливого результату такої поведінки
- збитків, їх наявності та розміру;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками; вини особи, яка
заподіяла шкоду. У разі відсутності
хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не настає.

При цьому слід зазначити, що наявність
та розмір збитків, завданих
протиправною поведінкою, доводиться
кредитором. Натомість, вина боржника у
порушенні зобов'язання презюмується та
не підлягає доведенню кредитором.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона належними і допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, на позивача покладається
обов'язок довести наявність збитків,
протиправність поведінки заподіювача
збитків та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяними збитками. Це
кореспондує ст. 33 ГПК України,
відповідно до якої кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Тобто, якщо
кредитор пред'являє вимогу про
відшкодування реальної шкоди, він має
надати докази наявності та розміру
таких збитків (платіжні або інші
документи, що підтверджують витрати,
документи, що підтверджують наявність
пошкоджень, знищення майна, тощо).

Між тим в матеріалах справи відсутні
докази та судом не встановлено
обставин, які б підтверджували, що
відповідачем були виконані обумовлені
договорами підряду роботи з будь-якими
порушеннями, внаслідок яких позивач
поніс додаткові витрати на спірну суму.
Також судом не встановлено, що ця сума є
упущеною вигодою чи вартістю
додаткових робіт, як і вартістю
додатково витрачених матеріалів. Так,
відсутність у діях відповідача ознак
складу цивільного правопорушення
унеможливлює задоволення позову про
стягнення збитків відповідно до ст.ст.
22, 1166 ЦК України

Крім того, судом не встановлено, що у
відносинах сторін мало місце знищення
або пошкодження майна позивача, що є
підставою для застосування положень ч.
3 ст. 386 ЦК України, на які посилається
позивач у позові.

Разом з тим із встановлених
правовідносин сторін та наведених норм
права вбачається, що стягувана
позивачем сума не є збитками у
розумінні наведених норм права. Так,
зайво перераховані кошти не є такими
втратами позивача, які мають
компенсуватись шляхом відшкодування
збитків, так як з матеріалів справи не
вбачається, що заявлена до стягнення
сума носить такий компенсаційний
характер як збитки. Адже у випадку
зайвої сплати суми коштів без
достатніх правових підстав у позивача
наявне право вимагати повернення
грошової суми. Відтак, на думку суду,
позивач обрав неправильний спосіб
захисту своїх прав в частині стягнення
коштів, перерахованих у якості оплати,
як збитків.

При цьому господарський суд зазначає,
що заявлені позивачем вимоги про
стягнення зайво отриманих коштів за
своєю суттю є фактично вимогами про
повернення виконаного стороною згідно
ст. 1212 ЦК України

Так, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Необхідність в поверненні виконаного
однією із сторін договору виникає у
разі дострокового припинення договору
(до його повного виконання). Якщо одна
сторона своє зобов'язання до цього
належне виконала, таке виконання
втрачає правову підставу. В цій частині
визначається, що сторона договору не
має права вимагати повернення того, що
було виконане сторонами за
зобов'язаннями до моменту зміни або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором або законом. Так,
право вимагати повернення виконаного
надається не стороні договору, а
суб'єкту, який вже втратив статус
сторони договору. Аналогічно і
обов'язок повернення несе не сторона
договору, а суб'єкт, який мав такий
статус у минулому.

Також в силу приписів ч. 4 ст. 653 ЦК
України сторони не мають права
вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання договору,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Отже, виходячи з викладеного та з
огляду на наявність виконаних
договорів підряду між сторонами, які
недійсними не визнавались, суд вважає,
що відповідачем було набуто спірну
суму коштів за наявності правової
підстави, оскільки були перераховані
позивачем в якості оплати виконаних за
договорами робіт.

Так, виявлені плановою ревізією
порушення не впливають на умови
спірних договірних відносин і не
можуть їх змінювати. За таких обставин,
висновок в акті ревізії щодо завищення
вартості прийнятих робіт до уваги суду
не приймається.

В свою чергу вказані обставини
виключають можливість покладення на
відповідача обов'язку щодо повернення
вказаних коштів. Такої ж позиції
дотримується Верховний суд України в
постанові від 22 січня 2013 року по справі
№ 5006/18/13/2012, яка є обов'язковою для всіх
судів України згідно ст. 111-28 ГПК
України.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги Августівської сільської ради
Біляївського району Одеської області є
необґрунтованими, не відповідають
фактичним обставинам та вимогам
чинного законодавства, у зв'язку з чим
не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору, понесені позивачем при
подачі позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Августівської
сільської ради Біляївського району
Одеської області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Профстрой Плюс ЛТД" про стягнення 34
505,00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 17.02.2014 р.

Суддя
Петров В.С.