ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.02.2014
Справа № 905/8698/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Соболєвої С.М.

при секретарі судового засідання
Синєгубі С.С. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Калінінському районі
м.Горлівки, м.Горлівка Донецької
області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донпромхіммонтаж»,
м.Горлівка Донецької області

про стягнення 13645,6 грн.

Представники сторін:

від позивача: Нікітюк О.М. - за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

У відповідності до ст.77 ГПК України, у
судовому засіданні 25.12.2013р.
оголошувалась перерва до 06.02.2014р., у
судовому засіданні 06.02.2014р. - до 10.02.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Калінінському районі
м.Горлівки, м.Горлівка Донецької
області звернувся з позовною заявою до
господарського суду Донецької області
до відповідача, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донпромхіммонтаж»,
м.Горлівка Донецької області про
стягнення 13645,6 грн., з яких 12640,76 грн.
виплачених страхових сум потерпілому
Беліченко О.В., 16,27 грн. послуги банку з
виплати страхових сум потерпілому
Беліченко О.В., 988,57 грн. виплати з
тимчасової непрацездатності.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує про скоєння 02.10.2007р.
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої постраждав працівник
ВАТ «Концерн Стірол» Бкліченко О.В.
Постановою Калінінського районного
суду м.Горлівки Донецької області від
13.02.2008 р. встановлено вину Бацкалевича
В.А., який перебував у трудових
відносинах з Відповідачем. З серпня
2012р. по жовтень 2013р. Позивачем
Беліченку О.В. виплачено страхових
виплат на загальну суму 13645,6 грн.

В підтвердження вказаних обставин
Позивачами надано копії: трудової
книжки Бєліченко О.В., актів за формою
Н-1 від 06.12.2007р., Н-5 від 06.12.2007р., довідок
МСЕК, постанов відділення фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Калінінському районі
м.Горлівки про призначення страхових
виплат Бєліченко О.В. від 29.03.2013р.
№0510/13654/13654/20, від 25.02.2013р. №0510/13654/13654/19,
від 27.03.2012р. №0510/13654/13654/18, від 17.05.2011р.
№0510/13654/13654/15, від 15.10.2010р. №0510/13654/13654/11,
від 31.03.2009р. №0510/13654/13654/9, від 29.03.2013р.
№0510/13654/13654/20, від 07.04.2008р. №0510/13654/13654/5,
від 28.02.2008р. №0510/13654/13654/3, довідки про
доходи Беліченка О.В. №902 від 02.12.2013р.,
довідки по оплаті послуг банку №06/01-2840
від 03.12.2013р., постанови Калінінського
районного суду м. Горлівки від 13.02.2008р. у
справі №1-158/2008р., рішення
Господарського суду Донецької області
від 26.11.2012р. у справі №5006/24/88/2012.

Нормативно власні позовні вимоги
Позивач обґрунтовує нормами Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», ст.ст. 1166, 1172, 1190, 1191 ЦК
України.

25.12.2013р. через канцелярію
господарського суду Донецької області
Відповідачем надано відзив на позов, за
яким він не визнає заявлені позовні
вимоги, вказуючи, що відшкодування
шкоди, спричиненої працівнику
внаслідок спричинення шкоди його
здоров'ю, є прямим обов'язком Позивача.
При цьому законодавством не
передбачено його право вимагати
компенсації здійснених виплат у
порядку регресу.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши надані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до статей 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень. Судовими доказами за
визначенням статей 32-36 Господарського
процесуального кодексу України слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Згідно ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Як вбачається з матеріалів справи
02.10.2007 водій автомобіля ЗИЛ138, держномер
052-19ЕВ, Бацкалевич В.О., який є
працівником товариства з обмеженою
відповідальністю „Стиролбудмонтаж",
рухаючись по нерегульованому
нерівнозначному перехрестю на
території ВАТ „Концерн Стирол",
порушив Правила дорожнього руху (п.2.3,
п.16.11) та здійснив зіткнення з
автомобілем ВАЗ 21112, держномер АН 2044 АТ,
під керуванням Бєліченко О.В., в
результаті чого останньому були
спричинені тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

06.12.2007р. за даним фактом представниками
Фонду були складені акт про нещасний
випадок, що пов'язаний з виробництвом №
6 форми Н-1 та акт розслідування
нещасного випадку форми Н-5, де
зафіксовано настання нещасного
випадку на виробництві.

Бєліченко Олександр Вікторович з
14.04.2006р. працює апаратником виробництва
аміачної селітри заводу „Гронас" ВАТ
„Концерн „Стирол", про що свідчить
витяг з трудової книжки БТ-1 № 9249326.

В результаті завданих тілесних
ушкоджень, потерпілому Бєліченко О.В.
встановлена стійка втрата
працездатності 40% та 3 група
інвалідності з 22.01.2008 по 23.01.2009 (висновок
МСЕК від 23.01.2008р. серія ДОН-04 № 035620).

При повторному обстеженні в органах
МСЕК Бєліченко О.В. встановлено 40%
втрати професійної працездатності
строком до 19.01.2011 та підтверджена третя
групи інвалідності у зв'язку з
отриманим раніше трудовим каліцтвом
(виписка з акту огляду МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах
допомоги № 035759).

За наявними матеріалами справи
вбачається, що Відділення Фонду
здійснило страхові виплати Беліченко
О.В. зокрема за період з серпня 2012р. по
жовтень 2013р. на загальну суму 13645,6 грн.

Крім того Позивачем долучено копію
рішення господарського суду Донецької
області від 26.11.2012р. у справі №5006/24/88/2012,
яким задоволено позов Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Калінінському районі м.
Горлівки Донецької області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донпромхіммонтаж»,
м. Горлівка про стягнення страхових сум
в порядку регресу у розмірі 6 492,79 грн.

Стягнено з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донпромхіммонтаж»,
м.Горлівка Донецької області на
користь Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Калінінському районі м.
Горлівки Донецької області, м.Горлівка
Донецької області страхові виплати - 3
903,40 грн. та витрати на послуги банку - 5,86
грн. за період з березня 2012р. по липень
2012р. та виплати по тимчасовій
непрацездатності за січень 2010р. - 187,20
грн., червень 2010р. - 419,40 грн., грудень 2010р.
- 944,45 грн., лютий 2012р. - 1032,48 грн., всього 6
492,79 грн.

Предметом спору у даній справі є
стягнення у порядку регресу з
відповідача сум, виплачених Беліченко
Олександру Вікторовичу 13645,6 грн., з яких
12640,76 грн. виплачених страхових сум
потерпілому, 16,27 грн. послуги банку з
виплати страхових сум потерпілому, 988,57
грн. виплати з тимчасової
непрацездатності.

.

Частиною першою статті 1187 ЦК України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Приписами частини другої вказаної
статті передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно приписів частини першої та
пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків, у
результаті порушення її цивільного
права, має право на її відшкодування.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків - некомерційна
самоврядна організація, що діє на
підставі статуту, який затверджується
її правлінням, здійснює страхування
від нещасного випадку на виробництві
та діє на підставі Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Принципи та загальні правові,
фінансові та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян в
України визначені Основами
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженими
Верховною радою України 14.01.1998 р.

Відповідно до статті 21 Основ, внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань сплачує виключно
роботодавець. Розмір внесків
встановлюється у відсотках до сум
фактичних витрат на оплату праці та
інших виплат найманим працівникам, які
підлягають обкладенню прибутковим
податком з громадян.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», його дія поширюється
на осіб, які працюють на умовах
трудового договору.

Відповідно до статті 6 цього ж Закону
суб'єктами страхування від нещасного
випадку є застраховані громадяни, а в
окремих випадках - члени їх сімей та
інші особи, страхувальники та
страховик. Застрахованою є фізична
особа, на користь якої здійснюється
страхування (працівник).
Страхувальниками є роботодавці, а в
окремих випадках - застраховані особи.
Страховик - Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Статтею 11 Основ та статтею 13 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
визначено, що страховий ризик - це
обставини, внаслідок яких може статися
страховий випадок, а страховим
випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг.

Приписами статті 515 ЦК України
встановлено, що заміна кредитора не
допускається у зобов'язаннях,
нерозривно пов'язаних з особою
кредитора, зокрема у зобов'язаннях про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Згідно норми частини першої статті 1191
ЦК України особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Зазначена норма міститься в главі 82 ЦК
України та регулює правовідносини щодо
відшкодування шкоди, передбачає право
регресу особи в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Віповідно до норм частини другої
статті 999 ЦК України до відносин, що
випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Як встановлено у статті 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страхування від
нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

На підставі статті 46 вказаного Закону,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
провадить збір та акумулювання
страхових внесків, має автономну,
незалежну від будь-якої іншої, систему
фінансування, яке здійснюється за
рахунок внесків роботодавців: для
підприємств - з віднесенням на валові
витрати виробництва; для бюджетних
установ та організацій - з асигнувань,
виділених на їх утримання та
забезпечення; капіталізованих
платежів, що надійшли у випадках
ліквідації страхувальників у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України; прибутку, одержаного від
тимчасово вільних коштів Фонду на
депозитних рахунках; коштів, одержаних
від стягнення відповідно до цього
Закону штрафів і пені зі
страхувальників, штрафів з
працівників, винних у порушенні вимог
нормативних актів з охорони праці, а
також адміністративних стягнень у
вигляді штрафів з посадових осіб
підприємств, установ, організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, передбачених Кодексом
України про адміністративні
правопорушення; добровільних внесків
та інших надходжень, отримання яких не
суперечить законодавству.

Відповідно до статті 1 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Частиною другою статті 4 Основ
встановлено, що відносини, що виникають
за зазначеними у частині першій цієї
статті видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
регулюються окремими законами,
прийнятими відповідно до цих Основ.

Так, Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не передбачає права
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, який
здійснив страхову виплату
застрахованій особі за договором
особистого соціального страхування,
зворотної вимоги до винної особи. Таке
право, про яке зазначено в статті 993 ЦК
України, до страховика переходить лише
в разі сплати ним страхового
відшкодування за договором майнового
страхування і не може бути застосовано
в особистому страхуванні життя і
здоров'я.

Відтак, коли має місце страхування
життя і здоров'я, потерпіла особа має
право отримати і страхову виплату від
Фонду, і в повному обсязі відшкодування
шкоди від її заподіювача. Оскільки
право вимоги до особи, відповідальної
за заподіяну шкоду здоров'ю, за своїм
характером є таким, що нерозривно
пов'язане з особою самого потерпілого,
то, згідно зі статті 515 ЦК України, воно
не може переходити до інших осіб,
зокрема і до Фонду.

Здійснення Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зазначених виплат
у разі настання страхового випадку
застрахованій особі не є шкодою в
розумінні статті 1166 ЦК України, отже
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України не є
особою, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, та не набуває права
зворотної вимоги до винної особи,
передбаченого частиною першою статті
1191 ЦК України.

Вказана правова позиція є усталеною в
судовій практиці, про що зокрема
свідчить Постанова Верховного Суду
України від 06.11.2012р. у справі №5028/18/110/2011.

За приписами статті 111-28 ГПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Господарський суд, оглянувши та
дослідивши матеріали справи і подані
сторонами докази, оцінив їх в
сукупності та прийшов до висновку, що
позов не є документально та нормативно
обґрунтованим, а тому в його
задоволенні слід відмовити повністю.

Враховуючи підстави відмови у позові
щодо стягнення з відповідача сплачених
страхових виплат, не підлягають також
задоволенню і вимоги про стягненя 16,27
грн. за послуги банку з виплати
страхових сум потерпілому Беліченко
О.В..

Враховуючи викладене, у задоволенні
позову господарський суд відмовляє у
повному обсязі.

Судові витрати у справі покладаються
на Позивача у відповідності до ст.49 ГПК
України.

Згідно пункту 18 статті 5 Закону України
«Про судовий збір» Пенсійний фонд
України та його органи; органи Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
захисту інвалідів і його відділення
звільнені від сплати судового збору.

Отже, судові витрати по справі не
стягуються.

Керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовної заяви
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Калінінському районі
м.Горлівки, м.Горлівка Донецької
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донпромхіммонтаж»,
м.Горлівка Донецької області про
стягнення 13645,6 грн., з яких 12640,76 грн.
виплачених страхових сум потерпілому
Беліченко О.В., 16,27 грн. послуги банку з
виплати страхових сум потерпілому
Беліченко О.В., 988,57 грн. виплати з
тимчасової непрацездатності -
відмовити.

2. У судовому засіданні 10.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

3. Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його оголошення. Зазначений
строк обчислюється з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до ст.84
Господарського процесуального кодексу
України.

4. Повний текст підписано 17.02.2014р.

Суддя
С.М.
Соболєва