ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014 Справа №
901/33/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтеравіа"

до Приватного акціонерного товариства
"Авіакомпанія "ЕЙР Онікс"

про стягнення 1352795,95 грн.

Суддя Іщенко І.А.

За участю представників:

від позивача - Гребенченко О.А.,
довіреність № б/н від 22.01.2014,
представник;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтеравіа"
звернулось до господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовною
заявою до Приватного акціонерного
товариства "Авіакомпанія "ЕЙР Онікс" та
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача суму заборгованості в
розмірі 1352795,95 грн., яка складається:
1340211,84 грн. - основний борг; 8810,27 грн. -
пеня в розмірі 10% річних; 2507,60 грн.- 3%
річних; 1266,24 грн. - інфляційні витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
17.04.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтеравіа" та
Приватним акціонерним товариством
"Авіакомпанія "ЕЙР Онікс" укладено
Додаток В1.0/04.12/АД, згідно якого позивач
надає відповідачу наземне
обслуговування, а відповідач
зобов'язується сплатити виставлені
позивачем рахунки за надання послуг.
Проте всупереч умовам договору,
відповідач припинив виконувати свої
зобов'язання, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, що і стало підставою
для звернення з позовною заявою до
суду.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином - рекомендованою
кореспонденцією (а.с. 135). Причина неявки
представника відповідача суду не
відома. Вимоги господарського суду
Автономної Республіки Крим, щодо
надання відзиву або заперечень на
позов відповідачем виконано не було.

Під час судового засідання представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, на полягав на їх
задоволенні.

Суд вважає, що матеріали справи в
достатній мірі характеризують
правовідносини, що склалися між
сторонами, та вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

Розгляд справи здійснювався в межах
строку встановленого статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України.

Судовий процес фіксувався за допомогою
звукозаписувального пристрою в
порядку статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Свіспорт - Україна»
(після перейменування - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інтеравіа») та Приватним акціонерним
товариством «Авіакомпанія «Ейр Онікс»
укладено Додаток В 1.0/04.12/АД (Стандартна
угода ІАТА про наземне обслуговування)
з додатками, (а. с. 11-44).

Пунктом 1.1 Угоди встановлено порядок
надання послуг Відповідачу з наземного
обслуговування, що складається із
прибуття та подальшого відправлення
того самого літака Відповідача у
встановлений час.

При цьому, до послуг, які надаються
Позивачем Відповідачу відносяться
послуги зазначені в Додатку А до
Стандартної угоди ІАТА від січня 2008
року.

В 2008 році Міжнародною організацією
перевізників ІАТА з метою
впорядкування правовідносин з надання
аеропортових послуг та спрощення
процедури укладення відповідних
договорів, було розроблено Стандартну
Угоду ІАТА з наземного обслуговування,
що являє собою типову угоду, яка
визначає загальні поняття та основні
напрямки співробітництва між
авіакомпаніями та аеропортами та має
рекомендований характер.

Складовою частиною зазначеної
стандартної Угоди є Додаток «А», який
містить перелік усіх можливих видів
послуг з наземного обслуговування
повітряних суден.

Безпосередні правовідносини з
аеропортового обслуговування між
конкретними аеропортом та конкретною
авіакомпанією встановлюється шляхом
укладання сторонами відповідного
договору в формі Додатку «В» до
Стандартної Угоди ІАТА з наземного
обслуговування, в якому сторони
безпосередньо домовляються стосовно
суттєвих умов наземного
обслуговування та роблять
застереження про те, в якому обсязі
вони визнають та виконують умови,
визначені Стандартною Угодою та
Додатком «А» до неї. В Додатку «В»
сторони мають можливість розширити,
змінити або відмінити те чи інше
положення Стандартної угоди та Додатку
«А». При укладанні договору, з усіх
перелічених документів сторони
підписують лише Додаток «В», після чого
автоматично набирають чинність
Стандартна Угода та Додаток «А» в
обсязі, який визначено сторонами.

Відповідно до Угоди Позивач надає
Відповідачу послуги з наземного
обслуговування повітряних суден
Відповідача в аеропорту Жуляни (Київ).

В подальшому до Угоди було укладено
Доповнення 1 від 18.04.2012, Доповнення 2 від
15.11.2012, Доповнення 3 від 21.02.2013.

Відповідно до пункту 7.1 Угоди
розрахунки за послуги здійснюються в
українських гривнях. Курс обміну - це
курс Національного банку України на
день виставлення рахунку. Рахунок
виставляється кожні 15 днів. Відповідна
сума виплачується протягом 15 днів
після дати видачі рахунку-фактури
Позивачем.

Позивач стверджує, що свої зобов'язання
за договором виконав у повному обсязі.
Так, на виконання умов Угоди Позивачем
у період впродовж жовтня - листопада 2013
року були надані послуги з наземного
обслуговування, що підтверджуються
актами надання послуг, на загальну суму
1680833,96 грн. (а.с.46, а.с.48, а.с.50, а.с.52, а.с.54,
а.с.56, а.с.58, а.с.60, а.с.62, а.с.64), що
підписані представниками сторін та
скріплені печатками підприємств.

Матеріали справи свідчать про те, що
для сплати наданих послуг Товариство з
обмеженою відповідальністю "Інтеравіа"
виставило Приватному акціонерному
товариству "Авіакомпанія "ЕЙР Онікс"
рахунки-фактури: №12310/13-12 від 15.10.2013,
№12310/13-21 від 31.10.2013, №12310/13-22 від 31.10.2013,
№12310/13-4 від 31.10. 2013, №12311/13-12 від 15.11.2013,
№12311/13-11 від 15.11.2013, №12311/13-14 від 22.11.2013,
№12311/13-13 від 22.11.2013, № 12311/13-22 від 30.11.2013,
№12311/13-21 від 30.11.2013 на загальну суму
1680833,96 грн. (а.с.45, а.с.47, а.с.49, а.с.51, а.с.53,
а.с.55, а.с.57, а.с.59, а.с.61, а.с.63).

Позивач зазначає, що всупереч умовам
договору та чинному законодавству
Приватне акціонерне товариство
"Авіакомпанія "ЕЙР Онікс" за надані
послуги в повному обсязі не
розрахувалось, у зв'язку з чим за
останнім виникла заборгованість в
розмірі 1340211,84 грн., що й стало підставою
для звернення Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтеравіа" із
позовом до суду за захистом порушених
прав.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання та на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
визначено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 передбачено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Різновидністю правочину є договір.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 627
Цивільного кодексу України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного Кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (частина 1
статті 638 Цивільного Кодексу України).

Відповідно з частиною 1 статті 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного
кодексу України якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Уклавши договір, сторони набули низку
прав та зобов'язань.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частиною 1 статті 173
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з
частиною 1 статті 175 Господарського
кодексу України, визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічне положення
стосовно господарських зобов'язань
міститься в частині 1 статті 193
Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Під час розгляду справи по суті, до
прийняття рішення у ній, відповідач не
надав доказів погашення відповідної
заборгованості, отже, не спростував
тверджень позивача про те, що грошові
зобов'язання не виконані, тоді як
відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, способом, передбаченим
чинним законодавством України для
доведення такого роду фактів.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується факт неналежного
виконання відповідачем грошових
зобов'язань в розмірі 1340211,84 грн., отже
вказана сума повинна бути стягнута з
відповідача.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань в
розмірі 8810,27 грн.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання, при
порушенні зобов'язань наступають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з частиною першою статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно частини першої статті 624
Цивільного кодексу України, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то воно підлягає стягненню у
повному розмірі.

Згідно статті 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
визначено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Приписами пункту 6 статті 231
Господарського кодексу України
унормовано, що Штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Пунктом 7.4 Угоди передбачено, що при
несвоєчасній оплаті рахунків за надані
послуги обслуговуваюча компанія
нараховує пеню в розмірі 10% річних від
суми заборгованості за кожний день
прострочення.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулюються Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Статями 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочу
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Заявлена позивачем сума пені у розмірі
8810,27 грн. за несвоєчасність виконання
зобов'язань підтверджується
матеріалами справи та визнана судом
обґрунтованою, отже повинна бути
стягнута з відповідача.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних в розмірі 2507,60 грн.
та інфляційні витрати в розмірі 1266,24
грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Положення частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України суд вважає
таким, що кореспондуються зі статтею 536
Цивільного кодексу України, яка
встановлює, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти.

Суд, перевіривши розрахунок позивача,
встановив, що розмір інфляційних втрат
та 3% річних за періоди, вказані у
позові, розраховано правильно, складає
2507,60 грн. та 1266,24 грн. відповідно, а отже,
підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При цьому, ці дані встановлюються
такими засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі; в необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір покладається на
відповідача згідно статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення, повне
рішення складено 03.03.2014.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Ейр Онікс» (вул. Треньова, 9 а, м.
Сімферополь, АР Крим, 95034, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтеравіа» (вул.
Лисенка, 4, м. Київ, Україна, 01034, ) суму заборгованості в розмірі
1352795,95 грн., у тому числі суму основного
боргу в розмірі 1340211,84 грн., пеню в
розмірі 8810,27 грн., 3% річних в розмірі
2507,60 грн., інфляційні витрати втрати в
розмірі 1266,24 грн., судовий збір в
розмірі 27056,00 грн.

3. Наказ видати після набрання
рішення законної сили.

Суддя
І.А. Іщенко