ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р.Справа № 922/229/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1, АДРЕСА_2 до ФОП
ОСОБА_2, м. Харків про стягнення
43009,02грн. за участю представників
сторін:

позивача - ФОП ОСОБА_1, паспорт

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача основної
заборгованості у сумі 42000,00грн., 3%
річних у сумі 545,42 грн. та інфляційних
втрат в сумі 463,60грн. Свої вимоги
позивач обґрунтовує невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором про надання
поворотної фінансової допомоги № 01/07
від 01.07.2013р.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлений позов, просить суд його
задовольнити.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, відзиву на позов та
витребуваних судом документів не
надав. Про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить відмітка про
направлення ухвали про порушення
провадження у справі та призначення її
до розгляду за адресою, вказаною у
позовній заяві та Витягу з ЄДРПОУ № 152379
від 28.01.2014р.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ГПК України,
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається зазначеним
особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній матеріалами в порядку
ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення позивача, суд встановив
наступне.

01.07.2013р. між ФОП ОСОБА_2 (позичальник,
відповідач) та ФОП ОСОБА_1
(позикодавець, позивач) був укладений
договір про надання поворотної
фінансової допомоги № 01/07 (надалі -
Договір).

За умовами Договору позикодавець надає
позичальнику поворотну фінансову
допомогу, а позичальник зобов'язується
повернути надані грошові кошти в
порядку та на умовах, передбачених
даним Договором (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору поворотна
фінансова допомога (надалі допомога) -
це сума грошових коштів в національній
валюті України, передана платнику
податку у користування на визначений
строк відповідно до Даного договору,
який не передбачає нарахування
процентів або надання інших видів
компенсацій як плати за користування
такими коштами. (Згідно пункту 1.22.2
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

Згідно з п. 2.1 Договору поворотна
фінансова допомога надається в
національній валюті України в розмірі
42000,00грн. без ПДВ, зі строком повернення
до 21 серпня 2013р., що визначено в пункті
3.1 Договору.

На виконання умов Договору та взятих на
себе зобов'язань позивач на рахунок
відповідача перерахував грошові кошти
в сумі 42000,00грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 214 від 01.07.2013р.,
яке міститься в матеріалах справи.

Проте відповідач, в порушення умов
Договору та взятих на себе зобов'язань
у встановлений в Договорі строк
грошові кошти не повернув, що і стало
підставою для звернення позивача з
відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
встановлює, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається,
якщо інше не встановлено договором
або законом.

Враховуючи вказані обставини суд
дійшов висновку, що відповідач порушив
умови укладеного з позивачем Договору
та вимоги ст. 526 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. За таких підстав, суд
вважає вимогу позивача про стягнення з
відповідача 42000,00грн. основної
заборгованості обґрунтованою та
підлягаючою задоволенню.

Оскільки згідно зі ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином, а у відповідності до
ст. 625 Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції та 3% річних з
простроченої суми боргу, суд вважає, що
вимоги позивача про стягнення з
відповідача інфляційних в сумі 463,60грн.
та 3% річних в сумі 545,42грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Таким чином, суд вважає необхідним
витрати по сплаті судового збору у сумі
1827,00грн. покласти на відповідача.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 525, 526, 530, 599, 612, 625, 629 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 1, 12, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код
НОМЕР_1; в тому числі р/р НОМЕР_3 в АТ
«ПроКредит Банк», м. Київ, МФО 320984) на
користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код
НОМЕР_2; в тому числі р/р НОМЕР_4 в ХОД
«Райффайзен банк Аваль», м. Київ, МФО
380805) основну заборгованість у сумі
42000,00грн., 3% річних у сумі 545,42грн.,
інфляційні в сумі 463,60грн. та витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00грн.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Повне рішення складено 21.02.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк