КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р. Справа№ 927/1411/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Євдокимові В.О.

за участю представників

від позивача: Буряк О.І.,
дов. № 10/10-07 від 10.10.2013р.

від відповідача: Кулик О.А,, дов.
№ 09/01-04 від 09.01.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Борзнянське"

на рішення Господарського
суду Чернігівської області

від 03.12.2013 р.

у справі № 927/1411/13 (суддя
Книш Н.Ю.)

за позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою

відповідальністю "Дружба Нова"

до Фермерського
господарства "Борзнянське"

про стягнення 251
275грн. 19 коп.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Дружба
Нова" звернулось до Господарського
суду Чернігівської області з позовом
до Фермерського господарства
"Борзнянське" про стягнення з
відповідача заборгованості у сумі
251275,19грн. - попередньої оплати,
здійсненої згідно платіжних доручень
№6513 від 28.10.2011р. на суму 6000,00грн., №9705
від 29.08.2012р. на суму 25000,00грн., №10050 від
27.09.2012р. на суму 24600,00грн., №801 від 29.10.2012р.
на суму 25000,00грн., №11369 від 30.01.2013р. на
суму 25000,00грн., №6498 від 25.07.2013р. на суму
23830,59грн., №178 від 24.09.2013р. на суму
24401,00грн., видаткового касового ордеру
від 05.12.2012р. на суму 97443,60грн.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 03.12.2013р. у
справі № 927/1411/13 позов задоволено
повністю. Стягнуто з Фермерського
господарства "Борзнянське" на користь
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Дружба
Нова" 251 275грн. 19коп. боргу, 5025грн.50коп.
судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Фермерське господарство "Борзнянське"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Чернігівської області від 03.12.2013р. у
справі № 927/1411/13 повністю та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
14.01.2014 р. сформовано для розгляду
апеляційної скарги склад колегії
суддів для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 р. у
справі № 927/1411/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.
апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Борзнянське" прийнято до
провадження та призначено на 10.02.2014р..

06.02.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якій він зазначає, що
оскаржуване рішення прийнято з
дотриманням норм чинного
законодавства, тому просить суду
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Чернігівської області від 03.12.2013р.
у справі № 927/1411/13 без змін.

Представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та просив
суд апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення Господарського суду
Чернігівської області від 03.12.2013р. у
справі № 927/1411/13 скасувати та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Чернігівської області від 03.12.2013р.
у справі № 927/1411/13 без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, яка заявляє самостійні вимоги
на предмет спору, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Судом встановлено, що з жовтня 2011 року
по вересень 2013 року позивачем на
підставі, виставлених відповідачем,
рахунків-фактур б/н від 03.10.11р. на суму
6000грн., від 01.08.12р. на суму 25000грн., від
03.09.12р. на суму 24600грн., від 01.10.12р. на суму
25000грн., від 04.01.13р. на суму 25000грн., від
01.07.13р. на суму 23830грн., від 20.09.13р. на суму
24401грн. перераховано на рахунок
останнього грошові кошти на загальну
суму 153 831,59грн. платіжними дорученнями:
№6513 від 28.10.2011р. на суму 6000,00грн., №9705
від 29.08.2012р. на суму 25000,00грн., №10050 від
27.09.2012р. на суму 24600,00грн., №801 від 29.10.2012р.
на суму 25000,00грн., №11369 від 30.01.2013р. на
суму 25000,00грн., №6498 від 25.07.2013р. на суму
23830,59грн., №178 від 24.09.2013р. на суму
24401,00грн. із зазначенням в призначенні
платежів щодо оплати за с/г продукцію
згідно відповідного рахунку.

Перерахування позивачем відповідачу
коштів підтверджується платіжними
дорученнями з відмітками установи
банку про проведення платежів,
виписками по рахунку СТОВ "Дружба-Нова",
які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочин є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах,у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч.1 ст.175 Господарського кодексу
України майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладання господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлені
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладання даного виду договорів.

У відповідності з ч.2 ст.638 Цивільного
кодексу України договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір, відповідно до ч.1 ст.639
Цивільного кодексу України, може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлення правовідносин між
позивачем та відповідачем здійснено не
шляхом укладення договору
купівлі-продажу (поставки) у формі
єдиного документа, а в порядку ст.181
Господарського кодексу України -
шляхом вчинення сторонами
конклюдентних дій, а саме позивачем по
сплаті грошових коштів як попередньої
оплати за продукцію та відповідачем по
прийняттю цих коштів.

Крім того, позивачем видано
представнику відповідача готівкові
кошти на загальну суму 97443,60грн. за
сільськогосподарську продукцію, що
підтверджується наявною у справі
копією видаткового касового ордеру
№9915 від 05.12.2012р. Про отримання грошових
коштів представником відповідача
свідчить наявний у видатковому
касовому ордері підпис одержувача
коштів.

Отже, всього позивачем за період з
жовтня 2011 року по вересень 2013 року
сплачено відповідачу 251275,19грн.

Відповідачем не надано суду доказів,
які свідчили б про повернення ним
сплачених позивачем грошових коштів, а
також відповідачем не надано суду
доказів, які спростовують факт
отримання ним від позивача коштів у
вищезазначеній сумі. А відтак, суд
приходить до висновку, що відповідачем
вчинені дії по прийняттю сплачених
позивачем грошових коштів.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець згідно
договору купівлі-продажу передає або
зобов'язується передати у власність
покупцеві товар, а покупець прийняти
його та оплатити.

Згідно ч.2 ст.693 Цивільного кодексу
України, якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Приймаючи до уваги, що сторонами не
визначено строк виконання зобов'язання
відповідачем по поставці товару, тому в
силу ч.2 ст.530 Цивільного кодексу
України кредитор вправі вимагати його
виконання у будь-який час, а боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Разом з цим, позивач направив
відповідачу вимогу про проведення
розрахунків №16/10-23 від 16.10.2013р., в якій
вимагав поставити
сільськогосподарську продукцію на
протязі 7 днів, а в разі не поставки
продукції повернути суми попередніх
оплат в розмірі 251275,19грн.

Вказана вимога направлена відповідачу
17.10.2013р., що підтверджується копією
фіскального чеку та опису вкладення у
цінний лист від 17.10.2013р., та залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Відповідачем не надано суду жодного
доказу на підтвердження факту передачі
позивачу продукції на всю сплачену
останнім суму попередньої оплати, у
тому числі згідно рахунків-фактур
перелічених вище. Тобто, матеріалами
справи підтверджується факт
невиконання відповідачем зобов'язань
по передачі оплаченого товару.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач сільськогосподарську
продукцію не поставив, грошові кошти в
сумі 251275,19грн. не повернув.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться (частина 1). Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу
(частина 2). Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань (частина 7).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що
станом на день подання позову
відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань, сільськогосподарська
продукція відповідачем не поставлена,
попередня оплата за продукцію також не
повернута.

Відповідно ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один
суб'єкт господарського зобов'язання
повинен вчинити певну дію на користь
іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції та вважає позовні вимоги є
обґрунтованим та підлягають
задоволенню, оскільки, відповідач
взяті на себе зобов'язання по поставці
сільськогосподарської продукції не
виконав, і суму попередньої оплати
251275,19грн. позивачу також не повернув.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, відповідачем не надав
належних доказів на підтвердження
свого твердження щодо неодноразового
звернення до позивача з проханням
погодити умови поставки
сільськогосподарської продукції з
метою належного виконання
відповідачем прийнятих на себе
зобов'язань.

Лист відповідача за вих. № 03/09-01 від
03.09.2013р., наданий до апеляційної скарги,
в якій відповідач начебто у письмовій
формі попросив СТОВ «Дружба-Нова»
погодити сільськогосподарську
культуру, що має бути поставлена
відповідачем, не приймається колегією
судів до уваги, оскільки не відповідає
вимогам ст. 36, 38 ГПК України та
апелянтом необґрунтовано неможливість
його подання суду першої інстанції,
відповідно ст. 101 ГПК України.

Позивач заперечував факт отримання
зазначеного листа з посиланням на
журнал реєстрації вхідної
кореспонденції СТОВ «Дружба-Нова», в
якому відсутній відповідний запис щодо
отримання кореспонденції.

В судовому засіданні колегією суддів
оглянуто журнал реєстрації вхідної
кореспонденції СТОВ «Дружба-Нова».

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
крім того, неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Обставини, викладені скаржниками в
апеляційних скаргах, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 03.12.2013р. у
справі № 927/1411/13 прийнято з повним та
всебічним дослідженням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга скаржника
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Борзнянське" залишити
без задоволення, а рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 03.12.2013р. у справі № 927/1411/13 -
без змін.

2. Матеріали справи № 927/1411/13 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області.

3. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
Л.П. Зубець

М.М. Новіков