ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.14р. Справа № 904/43/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Будівельні матеріали та
будівництво", м.
Дніпродзержинськ

до Державного підприємства "Смоли", м.
Дніпродзержинськ

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Гемонова О.Л., дов. № 7/011
від 13.01.2014 року, представник;

від відповідача: Дорошенко І.М., дов. №
58-01/52 від 04.0.72013 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Будівельні матеріали та будівництво",
м. Дніпродзержинськ
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Державного підприємства "Смоли", м.
Дніпродзержинськ про стягнення
заборгованості в розмірі 59 489,30 грн. за
договором №15 від 05.03.10р. на
встановлення строкового земельного
сервітуту, пеню в розмірі 2238,63 грн., 3%
річних в розмірі 516,61 грн.

Свої вимоги обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем обов'язків по
сплаті земельного податку за
встановлення земельного сервітуту.

Відповідач надав відзив на позов, проти
задоволення основного боргу не
заперечує, в частині стягнення пені та 3
% річних здійснив перерахунок,
обґрунтовуючи це невірним
нарахуванням позивачем пені, 3% річних

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
заявлялось.

Суд визнав можливим розглянути
справу на підставі ст. 75 ГПК України у
відсутність представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні 11.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані докази,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2010р. між Відкритим акціонерним
товариством "Будівельні матеріали та
будівництво" (далі - позивач,
землекористувач) та Державним
підприємством „Смоли" (далі -
відповідач, власник комунікацій)
укладено договір №15 на встановлення
земельного сервітуту (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. Договору земельний
сервітут встановлюється відносно
земельної ділянки загальною площею 1,0201
га для обслуговування водоводу
діаметром 700 мм, яка розташована за
адресою м. Дніпродзержинськ, пров. 2-й
Вовчанський, 2, 2А, 2Г.

Строковий земельний сервітут
встановлено строком до 31.12.2013 (п.2.1.
договору, в редакції додаткової угоди
від 17.12.2012 року).

Розділом 3 Договору встановлено
порядок розрахунків, згідно якого, з
урахуванням додаткових угод від 01.12.2011
року та 17.12.2012 року, на підставі ст. 101
Земельного кодексу України власник
комунікацій щомісячно відшкодовує
землекористувачу втрати по сплаті
земельного податку за користування
земельною ділянкою загальною площею 1,
0201 га, для чого перераховує кошти у сумі
4020,11грн. до 30 числа поточного місяця на
розрахунковий рахунок
землекористувача (п. 3.1. Договору).

01.04.2013 року сторони уклали додаткову
угоду , відповідно до умов якої, п. 3.1.
викладеного в наступні редакції: "на
підставі ст. 101 Земельного кодексу
України власник комунікацій щомісячно
відшкодовує землекористувачу втрати
по сплаті земельного податку за
користування земельною ділянкою
загальною площею 1, 0201 га, для чого
перераховує кошти у сумі 3350,00грн. до 30
числа поточного місяця на
розрахунковий рахунок
землекористувача".

Власник комунікацій має право
відшкодовувати землекористувачу
витрати по сплаті земельного податку
за користування земельною ділянкою
загальною площею 1, 0201 га за квартал,
півроку, рік одним платежем у формі
передоплати. (п. 3.2. Договору).

З 01.09.2011 року для відшкодування витрат
по сплаті земельних платежів були
виставлені рахунки, які містяться в
матеріалах справи
(а.с.28-32,34,36,38,40,44,46-54,56-61)
Відповідач частково розрахувався з
позивачем, загальна сума сплаченого
боргу складає 32330,42грн.

Заборгованість відповідача складає 59
489,30 грн., що не заперечується останнім
та яка відображена в акті звірки
взаєморозрахунків від 01.11.2013 року,
підписаного сторонами (а.с.65). Доказів
повного погашення заборгованості
відповідачем не надано.

Відповідно до статті 401 Цивільного
кодексу України, право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій особі,
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут). Таким чином, сервітут - це
право обмеженого користування чужим
майном.

Потреба встановлення сервітуту
виникає у тих випадках, коли власник
майна не може задовольнити свої
потреби будь-яким іншим способом. Отже,
підставою встановлення сервітуту є
відсутність у особи, у тому числі і у
власника майна, можливості
задовольнити свої потреби іншим
способом, як встановлення права
користування чужим майном - сервітуту.

Статтею 98 Земельного кодексу
встановлено, що Право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками).

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки (ч.2 ст. 100 ЗК України).

Відповідно до п. 3 ст. 101 Земельного
кодексу України власник,
землекористувач земельної ділянки,
щодо якої встановлений земельний
сервітут, має право вимагати від осіб, в
інтересах яких встановлено земельний
сервітут, плату за його встановлення,
якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
виникають, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених господарським кодексом
України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи викладене, позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача за період
прострочення пеню в розмірі 2238,63 грн., 3%
річних - 516,61грн.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.5. Договору сторони
передбачили, що за несвоєчасну оплату
платежів по встановленню земельного
сервітуту сплачується пеня у розмірі
0,1% від суми заборгованості за кожен
день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідач визнаючи правомірність
вимог позивача щодо стягнення пені у, у
відзиві на позов зазначив про
невірність розрахунку цієї суми.

Суд, перевіривши розрахунок позивача в
частині стягнення пені встановив, що
нарахування здійснено невірно і до
стягнення підлягає 733,56 грн. за період з
01.07.13р. по 01.11.13р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
борг з урахуванням індексу інфляції, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
процентів.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
встановив, що 3% річних обчислені
позивачем вірно і до стягнення
підлягає 516,61 грн. - 3% річних.

Враховуючи викладене, до стягнення
підлягає 59 489,30 грн. основного боргу,
733,56 грн. - пені та 516,61 грн. - 3%
річних.

В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати у справі слід покласти
на сторін пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85,115-116
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Смоли" (51917, Дніпропетровська область,
м. Дніпродзержинськ, вул.
Аношкіна, буд. 179; ідентифікаційний ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Будівельні
матеріали та будівництво" (51900,
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул. Дорожня, буд. 64;
ідентифікаційний ) 59
489,30 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч
чотириста вісімдесят дев'ять гривень 30
коп.) основного боргу, 733,56 грн. (сімсот
тридцять три гривні 56 коп.)- пені, 516,61
грн. (п'ятсот шістнадцять гривень 61 коп.)
- 3% річних та судовий збір в розмірі 1782,82
грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят дві
гривні 82 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складно 17.02.2014 року.

Суддя С.В. Мартинюк