донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

18.02.2014р. справа №905/6594/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко
Н.В.

Суддів: Гези Т.Д., Мартюхіної Н.О.

Секретар: Гайворонська Ю.Р.

За участю представників сторін:

від позивача: Дмитрина В.В. по дов.;

від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Єнакієве Донецької
області

на рішення господарського суду
Донецької області від 05.12.2013р. (повний
текст від 10.12.2013р.) у справі №905/6594/13
(суддя Соболєва С.М.)

за позовом Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Єнакієве Донецької
області

до Державного підприємства
«Підприємство Кіровської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Донецькій області (№33)», м. Кіровське
Донецької області

про стягнення 2 949,21грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Єнакієве Донецької
області, звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до
відповідача, Державного підприємства
«Підприємство Кіровської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Донецькій області (№33)», м. Кіровське
Донецької області, про стягнення суми
сплачених страхових виплат в розмірі
2949,21грн. за період з січня 2013 року по
липень 2013 року включно.

Рішенням від 05.12.2013р. у справі №905/6594/13
господарський суд Донецької області у
задоволенні позову відмовив у повному
обсязі із посиланням на те, що
здійснення Фондом виплат за договором
особистого соціального страхування у
разі настання страхового випадку
застрахованій особі не є шкодою в
розумінні ст.1166 ЦК України, а отже,
відповідно позивач у справі не є
особою, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, і тому, згідно з ч.1 ст.1191
ЦК України не набуває права зворотної
вимоги до винної особи.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Донецького
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та заявлені позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на приписи
ст.ст.1166, 1172, 1187, 1191 ЦК України, а також на
наявні в матеріалах справи рішення
господарського та адміністративного
судів за аналогічними вимогами. При
цьому, апелянт не згоден із посиланням
господарського суду на правову позицію
Верховного суду України з аналогічних
спорів, оскільки останнє рішення
господарського суду Донецької області
про задоволення вимог Фонду було
прийнято 26.03.2013р.

За вказаних обставин скаржник вважає
оскаржуване рішення незаконним та
таким, що підлягає скасуванню.

У судове засідання представник
відповідача не з'явився з невідомих
підстав, про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином. Враховуючи, що ухвалою про
порушення апеляційного провадження
від 04.02.2014р. явка представників сторін
не визнавалась обов'язковою,
апеляційний господарський суд вважає
за можливе розглянути апеляційну
скаргу за відсутності представника
відповідача за наявними у справі
матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції
фіксувався за допомогою технічних
засобів фіксації в порядку,
передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі розгляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачаться, що
звертаючись до суду з даним позовом,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієве
просить стягнути з відповідача 2944,49грн.
сплачених щомісячних страхових виплат
за період з січня по липень 2013 року, а
також банківські відсотки за касове
обслуговування в сумі 4,42грн.,
посилаючись при цьому на те, що 19.11.2002р.
о 16 годині 45 хвилин в м. Кіровське
Донецької області по вул. Асфальтній, з
вини водія УАЗ-31512, державний номер 828-76
ЕВ, який належить Кіровській виправній
колонії № 33 - Ошедченко О.В., сталась
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої постраждав старший
помічник прокурора Кіровської
міжрайонної прокуратури Шишко М.Ю.,
який отримав травму середнього ступеню
важкості.

Згідно довідки МСЕК № 0911261 від 22.05.2003р.
Шишко М.Ю. втратив 25% працездатності,
пізніше відповідний діагноз
підтверджувався і у повторних оглядах
МСЕК, про що свідчать довідки № 061821 від
13.07.2004р., № 033518 від 30.08.2005р., № 024254 від
18.09.2007р., № 087108 від 15.10.2009р. Отримання
травми на виробництві підтверджується
актом № II форми Н-1 від 18.04.2003р.

За наявними матеріалами справи
вбачається, що Відділення Фонду
здійснило страхові виплати Шишко М.Ю.,
зокрема, за період з січня 2013р. по
липень 2013р. у загальному розмірі
2944,79грн. При цьому, згідно наявного в
матеріалах справи договору №13БО/4-10/НЮ
від 04.01.2010р., Відділення Фонду
зобов'язалось перераховувати ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» 0,15% від сум
перерахувань, що становить 4,42грн. від
зазначеної суми, виплаченої
постраждалій особі у вказаному
періоді.

Як вже зазначалось вище, господарський
суд Донецької області у задоволенні
заявленого позову відмовив у повному
обсязі.

Оцінюючи правильність застосування
судом норм чинного законодавства,
відповідність висновків суду
матеріалам та обставинам справи,
судова колегія погоджується з таким
висновком з наступних підстав.

Принципи, загальні правові, фінансові
та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян в
України визначені Основами
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до статті 21 вищевказаних
Основ внески на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань сплачує
виключно роботодавець. Розмір внесків
встановлюється у відсотках до сум
фактичних витрат на оплату праці та
інших виплат найманим працівникам, які
підлягають обкладенню прибутковим
податком з громадян.

Статтею 11 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та статтею 13
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що
страховий ризик - це обставини,
внаслідок яких може статися страховий
випадок.

Страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», з настанням яких
виникає право застрахованої особи на
отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних послуг.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» дія цього Закону
поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору.

Статтею 6 цього Закону встановлено, що
суб'єктами страхування від нещасного
випадку є застраховані громадяни, а в
окремих випадках - члени їх сімей та
інші особи, страхувальники та
страховик. Застрахованою є фізична
особа, на користь якої здійснюється
страхування (працівник);
страхувальниками є роботодавці, а в
окремих випадках - застраховані особи;
страховик -Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

За приписами статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховими виплатами
є грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:
1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата); 2)
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Абзацом п'ятим-шостим частини другої
статті 46 вказаного Закону передбачено,
що фінансування Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
здійснюється за рахунок, зокрема,
надходжень, отримання яких не
суперечить законодавству.

Крім того, норми Цивільного кодексу
встановлюють загальний порядок та
особливості відшкодування шкоди.

Зокрема, стаття 1187 Цивільного кодексу
України визначає, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166
ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому під шкодою слід розуміти
зменшення або втрату (загибель) певного
особистого чи майнового блага.

Головною умовою відшкодування збитків
(шкоди) є наявність складу цивільного
правопорушення, який утворюють
наступні елементи: шкода,
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла шкоду, причинний зв'язок між
ними, вина. Відсутність хоча б одного з
перелічених елементів виключає
настання відповідальності

Крім того, частиною першою статті 1191 ЦК
України передбачено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК
України до відносин, що випливають із
обов'язкового страхування,
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інще не встановлено
актами цивільного законодавства.

Преамбулою Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Відповідно до вказаного Закону,
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності є обов'язковим
особистим страхуванням.

Закон не передбачає права страховика,
який здійснив страхову виплату
застрахованій особі за договором
особистого соціального страхування,
зворотної вимоги до винної особи.

Норма ж ч.1 ст.1191 ЦК України міститься у
главі 82 відповідного Кодексу й регулює
відносини щодо відшкодування шкоди,
передбачає право регресу особи в разі,
якщо вона відщкодувала потерпілому
шкоду, завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

Здійснення Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Єнакієве Донецької
області виплат за договором особистого
соціального страхування у разі
настання страхового випадку
застрахованій особі не є шкодою в
розумінні ст. 1166 ЦК України. Відповідно,
позивач не є особою, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, а отже, не
набуває права зворотної вимоги до
винної особи згідно 3 ч. 1 ст. 1191 ЦК
України.

Зазначена правова позиція
неодноразово викладена у постановах
Верховного суду України, зокрема, у
постанові від 05.02.2013р. по справі
№5028/6/34/2012, яка у відповідності до ст.111-28
ГПК України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень Верховного Суду України тягне
за собою відповідальність, установлену
законом.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції при вирішенні цієї справи
правильно застосовано норми
матеріального права, у судової колегії
відсутні підстави для зміни чи
скасування ухваленого 05.12.2013р. у справі
№905/6594/13 рішення.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
приписами чинного законодавства,
практикою Вищого господарського та
Верховного судів України, тому судовою
колегією до уваги не приймаються.

У зв'язку викладеним колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43 ГПК
України, рішення господарського суду
Донецької області від 05.12.2013р. у справі
№905/6594/13 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді
матеріалів та обставин справи,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, тому рішення
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105
ГПК України, Донецький апеляційний
господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької
області від 05.12.2013р. (повний текст від
10.12.2013р.) у справі №905/6594/13 залишити без
змін.

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Єнакієве Донецької
області, на рішення господарського
суду Донецької області від 05.12.2013р.
(повний текст від 10.12.2013р.) у справі
№905/6594/13 - залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В.
Будко

Судді: Т.Д. Геза

Н.О. Мартюхіна

Надруковано примірників-5

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС