ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 р.
Справа №917/2435/13

За позовом Підприємства з іноземними
інвестиціями "Іст Болт Україна", вул.
Маршала Малиновського, буд. 140, м.
Дніпропетровськ, 49098

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Солі - Плюс", вул.
Балакіна, буд. 67, кв. 3, м. Полтава, 36003

про стягнення 599 194,94 грн.

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Могила Р.С., посвідчення №
1886.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення у
відповідності до вимог ст. 85 ГПК
України.

Суть спору: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 599 194,94 грн, з
яких: 570 047,68 грн - сума основного боргу, 29
147,26 грн - 3% річних.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та наполягав на його
задоволенні.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
надав. Ухвали
господарського суду про порушення
провадження у справі та про
відкладення розгляду справи,
направлені відповідачу рекомендованим
листом за адресою, зазначеною в
позовній заяві, повернулися до суду з
відміткою поштового відділення: "за
закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив Пленум у Постанові Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК
України, в разі якщо ухвалу було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеному в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованої Законом від 17.07.97 р.
гарантує кожній фізичній або юридичній
особі право на розгляд судом упродовж
розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення
спору доказів наявних в матеріалах
справи достатньо, і господарський суд
повідомив належним чином позивача та
відповідача про час, дату і місце
проведення судового засідання, а
неявка відповідача не перешкоджає
розгляду справи по суті, тому справа
розглядається за наявними матеріалами
на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

У січні 2012 року між Підприємством з
іноземними інвестиціями "Іст Болт
Україна" (далі позивач, Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Солі-Плюс" (далі
відповідач, Покупець) досягнуто усної
домовленості щодо поставки
хлібопекарської продукції (далі -
Товар).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач протягом січня-квітня 2012 року
відвантажив відповідачу Товар за
наступними накладними: № РН-00072/2 від
31.01.2012 р. на суму 39 603,86 грн (довіреність
на отримання ТМЦ № 13 від 31.01.2012); №
РН-00079/1 від 03.02.2012 р. на суму 18329,95 грн
(довіреність на отримання ТМЦ № 17 від
03.02.2012 р.); № РН-00079/2 від 03.02.2012 р. на суму 5
376,00 грн (довіреність на отримання ТМЦ №
18 від 03.02.2012 р.); № РН-00108/2 від 13.02.2012 р. на
суму 19 072,00 грн (довіреність на
отримання ТМЦ № 24 від 13.02.2012 р.);
накладна № РН-00108/3 від 13.02.2012 р. на суму 22
016,64 грн (довіреність на отримання ТМЦ
№ 25 від 13.02.2012 р.); № РН-00108/4 від 13.02.2012 на
суму 11 008,32 грн (довіреність на
отримання ТМЦ № 23 від 13.02.2012 р.);
накладна № РН-00108/5 від 13.02.2012 р. на суму
11981,14 грн (довіреність на отримання ТМЦ
№ 26 від 13.02.2012 р.); № РН-00108/6 від 14.02.2012 р.
на суму 32768,64 грн (довіреність на
отримання ТМЦ № 27 від 13.02.2012 р.); №
РН-00112/2 від 15.02.2012 р. на суму 5 056,32 грн
(довіреність на отримання ТМЦ № 29 від
15.02.2012 р.); № РН-00157/1 від 07.03.2012 р. на суму
19879,73 грн (довіреність на отримання ТМЦ
№ 41 від 07.03.2012 р.); № РН-00157/2 від 12.03.2012 р.
на суму 9 600,00 грн (довіреність на
отримання ТМЦ № 43 від 12.03.2012 р.); №
РН-00157/3 від 12.03.2012 р. на суму 21274,27 грн
(довіреність на отримання ТМЦ № 44 від
12.03.2012 р.); № РН-00192/1від 15.03.2012 р. на суму
10637,14 грн (довіреність на отримання ТМЦ
№ 47 від 15.03.2012 р.); № РН-00204/1 від 20.03.2012 р.
на суму 105600,00 грн (довіреність на
отримання ТМЦ № 49 від 20.03.2012 р.); №
РН-00220/5 від 27.03.2012 р. на суму 67650,24 грн
(довіреність на отримання ТМЦ № 53 від
27.03.2012 р.); № РН-00220/7 від 27.03.2012 р. на суму
9664,32 грн (довіреність на отримання ТМЦ
№ 55 від 27.03.2012 р.); № РН-00220/6 від 27.03.2012 р.
на суму 107015,04 грн (довіреність на
отримання ТМЦ № 54 від 27.03.2012 р.); №
РН-00288/1 від 26.04.2012 р. на суму 144964,80 грн
(довіреність на отримання ТМЦ № 62 від
26.04.2012 р.).

Всього позивачем поставлено
відповідачу Товару на суму 661 499,09 грн.

Однак, відповідач частково провів
розрахунки за поставлений Товар, а
саме: 05 березня 2012 року - 19 940,00 грн; 13
березня 2012 року - 41 511,41 грн; 08 червня 2012
року - 20 000,00 грн; 06 серпня 2012 року - 10 000,00
грн.

Всього відповідач за отриманий Товар
сплатив позивачу 91 451,41 грн.

Таким чином, станом на 04 грудня 2013 року
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 570 047,68 грн.

Вказану суму бору позивач просить суд
стягнути з відповідача.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Оскільки, чинним законодавством
України, зокрема, статтями 638, 712 ЦК
України, не передбачено обов'язку
сторін щодо дотримання письмової форми
договору поставки, а також не
передбачено негативних наслідків
укладення такого договору в усній
формі, суд дійшов висновку, що між
позивачем та відповідачем укладено
договір поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Як роз'яснено Вищим господарським
судом України в інформаційному листі
від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді окремих норм
матеріального права", підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Таким чином, оскільки факт поставки
Товару відповідачу є доведеним та
підтвердженим належними доказами, тому
у відповідача виникли зобов'язання по
оплаті отриманого Товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом не допускається.

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що у даному випадку мало
місце порушення договірних зобов'язань
з боку відповідача щодо оплати
вартості поставленого товару, і
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу в сумі 570047,68 грн є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми за весь
час прострочення.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредиторів від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримання ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки за порушення виконання
зобов'язання.

За розрахунком, здійсненим позивачем
та перевіреним судом до стягнення з
відповідача підлягає 29 147,26 грн - 3%
річних за період з 01.02.2012 р. по 06.08.2012 р.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку про задоволення позову у
повному обсязі.

Позивач у позовній заяві просить суд
стягнути з відповідача витрати
пов'язані з оплатою послуг адвоката в
сумі 39 903,00 грн, які надані згідно
договору про надання правової допомоги
від 23.09.2013 р.

Відповідно до ст. 28 ГПК справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Представниками
юридичних осіб можуть бути також інші
особи, повноваження яких
підтверджуються довіреністю від імені
підприємства, організації.
Повноваження адвоката як представника
можуть також посвідчуватися ордером,
дорученням органу (установи),
уповноваженого законом на надання
безоплатної правової допомоги, або
договором. До ордера обов'язково
додається витяг з договору, у якому
зазначаються повноваження адвоката як
представника або обмеження його прав
на вчинення окремих процесуальних дій.
Витяг засвідчується підписом сторін
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
адвокат може здійснювати адвокатську
діяльність індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 15 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" адвокатське об'єднання є
юридичною особою, створеною шляхом
об'єднання двох або більше адвокатів
(учасників), і діє на підставі статуту.
Стороною договору про надання правової
допомоги є адвокатське об'єднання. Від
імені адвокатського об'єднання договір
про надання правової допомоги
підписується учасником адвокатського
об'єднання, уповноваженим на це
довіреністю або статутом
адвокатського об'єднання.

Позивачем на підтвердження витрат на
оплату послуг адвоката надано: договір
про надання правової допомоги від
23.09.2013 р., витяг з договору про надання
правової допомоги від 23.09.2013 р., ордер,
виданий Адвокатським об'єднанням
«Ассирія», платіжне доручення про
оплату правової допомоги, витяг з
ЄДРПОУ щодо АТ «Ассирія», витяг зі
статуту АТ "Ассирія", свідоцтво про
право на заняття адвокатською
діяльністю № 2214, видане гр. Могилі
Роману Сергійовичу (а. с. 12 - 17, 63 - 66).

За таких обставин вимога позивача по
відшкодуванню витрат на оплату послуг
адвоката є правомірною, підтвердженою
належними доказами і підлягає
задоволенню.

Відповідно до Закону України "Про
судовий збір", ст. ст. 44, 49
господарського процесуального кодексу
України позивачу за рахунок
відповідача відшкодовуються витрати
по сплаті судового збору в розмірі 11
983,89 грн та 39 903,00 грн витрат на оплату
послуг адвоката.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Солі - Плюс", вул.
Балакіна, буд. 67, кв. 3, м. Полтава, 36003
(ідентифікаційний код 33316248) на користь
Підприємства з іноземними
інвестиціями "Іст Болт Україна", вул.
Маршала Малиновського, буд. 140, м.
Дніпропетровськ, 49098 (ідентифікаційний
код 30720689) 570047,68 грн основного боргу,
29147,26 грн - 3% річних, 39903,00 грн. витрат на
послуги адвоката, 11983,89 грн судового
збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Суддя
Сірош Д.М.

Повне рішення складено 31.01.2014 р.