м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"до
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком"простягнення 8 020,64 грн.
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Петренко А.С. -
представник за дов.;
від відповідача: Федоров Є.Ю. -
Рішення прийняте 17.02.2014 у зв'язку з
оголошенням перерви 12.02.2014 на 17.02.2014.

У судовому засіданні 17.02.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" про стягнення основного
боргу у розмірі 6 984,31 грн., пені - 534,66
грн., інфляцію - 69,84 грн., 3 % річних - 431,83
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив умови договору
№11/Б-169-ПР-02 від 19.10.2011 в частині оплати
газу за жовтень 2011 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.12.2013 порушено провадження
по справі № 910/23381/13, розгляд справи
призначено на 25.12.2013.

Ухвалою від 25.12.2013 розгляд справи
відкладено на 22.01.2014.

У відзиві на позов відповідач зазначив,
що враховуючи, що у сторін виникли
однорідні зустрічні вимоги, основний
борг у відповідача перед позивачем
відсутній.

Ухвалою від 22.01.2014 розгляд справи
відкладено на 12.02.2014, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 12.02.2014 оголошено
перерву на 17.02.2014, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 17.02.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2011 між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" (постачальник за договором) та
ПАТ "Укртелеком" (покупець за договором)
був укладений договір №11/Б-169 ПР-02
поставки природного газу, згідно з
умовами яких позивач зобов'язався
передати відповідачу за період з 11.10.2011
по 31.10.2011 імпортований природний газ в
обсязі до 2,030 м3, а останній - прийняти та
оплатити його вартість до 5 листопада
2011 року на підставі акту
приймання-передачі газу (за звітний
період).

Відповідно до умов п. 3.1 договору ціна
природного газу з урахуванням збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу
встановлена у розмірі 3 812,40 грн. з ПДВ.

Строк дії договору відповідно до умов
п. 10.1 договору встановлений з 11 жовтня
до 31 жовтня 2011 р. в частині поставки
природного газу, в частині проведення
розрахунків за газ - до їх повного
здійснення

Факт передачі природного газу
відповідачу для потреб промислових
споживачів у розмірі 1,832 тис. м. куб.
підтверджується актом
приймання-передачі від 31.10.2011, який
підписаний сторонами та скріплений їх
печатками, без зауважень.

Вказаним актом підтверджується
надання послуг з його транспортування
в обсязі 1,832 м3 вартістю 6 984,31 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає про те, що відповідач
не забезпечив оплату за поставлений
позивачем природний газ, внаслідок
чого у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 6 984,31 грн.

У відзиві на позов відповідач зазначає,
що відповідно до акту звірки
взаєморозрахунків станом на 01.03.2011 за
договором №11/11/11-279ПР-02 від 16.02.2011 сума
переплати становить 48 165,53 грн.
Враховуючи, що у сторін за договором
№11/11/11-279ПР-02 від 16.02.2011 та договором
№11/Б-169 ПР-02 від 19.10.2011 виникли однорідні
зустрічні вимоги строк виконання яких
настав. Відповідач неодноразово
звертався до позивача з проханням
зарахувати зустрічні вимоги, однак
позивач такої пропозиції не прийняв та
вимоги не виконав.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, враховуючи вищенаведене
та умови Договору, в яких сторони
визначили, що остаточний розрахунок за
спожитий газ здійснюється на підставі
акту приймання-передачі до 05.11.2011, тому
строк виконання зобов'язання з оплати
спожитого відповідачем газу є таким, що
настав.

Доказів оплати за спожитий газ у жовтні
2011 року відповідачем не надано, тому у
нього виникла перед позивачем
заборгованість у розмірі 6 984,31 грн.

Тому суд визнає позовні вимоги про
стягнення суми основного боргу у
розмірі 6 984,31 грн. обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
враховуючи, що відповідач свої
зобов'язання за Договором не виконав
належним чином.

Доводи відповідача про зарахування
зустрічних однорідних вимог між
сторонами є необґрунтованими, оскільки
доказів належного зарахування спірних
вимог зустрічними однорідними суду не
надано.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Позивач також заявив до стягнення пеню
у розмірі 534,66 грн., інфляцію - 69,84 грн. та
3 % річних - 431,83 грн.

Відповідно до п. 7.3.1 Договору, у разі
порушення покупцем умов п. 4.1 цього
Договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Пенею
відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Суд перевірив розрахунок позивача та
визнав його вірним.

Тому пеня підлягає задоволенню у
розмірі заявленому позивачем (534,66 грн.).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати
останнім 3% річних та індексу інфляції
від простроченої суми, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок
поданий до суду, дійшов висновку про
його обґрунтованість.

Однак, враховуючи суму заборгованості
та періоди вказані позивачем у
розрахунку наведеному у позовній
заяві, розмір пені, індексу інфляції та
3 % річних є дещо більшим, однак,
враховуючи відсутність відповідного
клопотання зацікавленої сторони, в
порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, суд не
може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України Згідно зі статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" ( 01601, м. Київ,
бульвар Т.Шевченка, 18, код 21560766) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, код 31301827) основний
борг у розмірі 6 984,31 грн. (шість тисяч
дев'ятсот вісімдесят чотири гривні 31
коп.), пеню - 534, 66 грн. (п'ятсот тридцять
чотири гривні 66 коп.), інфляцію - 69, 84 грн.
(шістдесят дев'ять гривень 84 коп.), 3 %
річних - 431, 83 грн. (чотириста тридцять
одна гривня 83 коп.) та 1 720,50 грн. (одна
тисяча сімсот двадцять гривень 50 коп.)
судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 19.02.2014

Суддя

М.Є. Літвінова