ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.02.14р. Справа № 904/9328/13За позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

до Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_2,
с. Красноіванівка
Дніпропетровської області

про стягнення 33 359,97 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до господарського суду з
позовом, у якому просить стягнути з
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 (далі -
відповідач) суму 29 584,50 грн. основного
боргу, 663,83 грн. пені, 153,19 грн. 3% річних, 2
958,45 грн. штрафу, а всього суму 33 359,97 грн.
заборгованості за порушення виконання
зобов'язань за договором поставки №
000229 від 28.05.13р.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та дату
розгляду спору повідомлений належним
чином, оскільки в матеріалах справи
наявні рекомендовані повідомлення, що
підтверджує отримання позивачем ухвал
про виклик у судове засідання.

В матеріалах справи наявна заява
позивача від 21.01.14р., згідно якої
останній підтримує позовні вимоги в
повному обсязі та зазначає, що станом
на 21.01.14р. заборгованість відповідача
перед позивачем не сплачена.

Відповідач, вдруге, у судове засідання
не з'явився, відзив на позов не надав. В
матеріалах справи наявні поштові
конверти з ухвалами суду про виклик у
судове засідання, які були направлені
на вказану у витягу з ЄДРПОУ адресу
відповідача та повернуті до суду у
зв'язку з відсутністю за вказаною
адресою.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2
постанови).

Суд вважає можливим розглянути спір за
наявними в ній матеріалами згідно ст. 75
ГПК України.

В судовому засіданні прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши надані докази в їх сукупності,
господарський суд, -

встановив:

28.05.2013 року між позивачем
(постачальником) та відповідачем
(покупцем) був укладений договір
поставки № 000229 (далі - Договір), у
відповідності з умовами якого
постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених у Договорі,
передати у власність покупцеві товар, а
покупець зобов'язується в порядку та на
умовах, визначених у Договорі, прийняти
та оплатити визначений товар в
асортименті, кількості та номенклатурі
у відповідності з накладними, які є
невід'ємною частиною Договору (п.1.1.
Договору).

На виконання умов Договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 29 584,50 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи
двосторонньою видатковою накладною з
підписами представників підприємств
обох сторін (а.с. 9).

Відносини, що виникли між сторонами на
підставі зазначеного вище Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Стаття 265 Господарського кодексу
України вказує, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття, якщо договором
або актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

За умовами п.2.2 Договору оплата за товар
здійснюється покупцем з відстрочкою
платежу 20 (двадцять) банківських днів з
моменту поставки товару за накладною.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи,
господарський суд зазначає, що взяті на
себе зобов'язання в частині повної та
своєчасної оплати вартості
поставленого товару відповідачем не
виконані, у зв'язку із чим у останнього
виникла основна заборгованість перед
позивачем в розмірі 29 584,50 грн., що
підтверджується матеріалами справи.

З метою досудового врегулювання спору
позивачем 24.09.13р. була направлена на
адресу відповідача претензія (вих. № 639
від 23.09.13р.) з вимогою погасити
зазначену заборгованість, яка була
залишена останнім без відповіді та без
задоволення.

На час розгляду спору відповідач не
надав господарському суду доказів
добровільної сплати спірної суми
заборгованості.

З урахуванням встановлених обставин,
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1
ст. 530 Цивільного кодексу України,
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його не виконання або
виконання з порушенням умов, які
визначені змістом зобов'язання, а ст. 629
ЦК України передбачає, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (штрафом,
пенею).

Так, на підставі п.4.2 Договору, та
приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, позивач нарахував відповідачу
пеню в розмірі 663,83 грн. за період з
30.08.13р. по 31.10.13р., 3% річних у розмірі 153,19
грн. за той самий період, а також 10%
штрафу у розмірі 2 958,45 грн., що
відображається в розрахунку позивача
(а.с.2-3).

Перевіривши нарахування позивача, суд
визнає їх вірно розрахованими, а отже
такими, що підлягають задоволенню.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів;
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається крім
випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного
кодексу України та ст. 20 Господарського
кодексу України, держава забезпечує
захист прав і законних інтересів
суб'єктів господарювання та
споживачів, зокрема, шляхом
присудження до виконання обов'язку в
натурі та застосування штрафних
санкцій.

Викладене є підставою для задоволення
позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України сплата
судового збору покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85,
116-117 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2
(АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_1) на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН
НОМЕР_2) суму 29 584,50 грн. (двадцять дев'ять
тисяч п'ятсот вісімдесят чотири грн. 50
коп.) основного боргу, 663,83 грн. (шістсот
шістдесят три грн. 83 коп.) пені, 153,19 грн.
(сто п'ятдесят три грн. 19 коп.) 3% річних, 2
958,45 грн. (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят
вісім грн.. 45 коп.), 1 720,50 грн. (одна тисяча
сімсот двадцять грн. 50 коп.) судового
збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
А.В.
Суховаров