ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
Справа № 904/8859/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.-
доповідача,

суддів: Бахмат Р.М.,Кощеєва І.М.

при секретарі: Назаренко С.Г.

за участю представників:

позивача: не явився

відповідача: не явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Онікс» (смт.
Губиниха Дніпропетровської області) на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.01.2014р.
у справі № 904/8859/13

за позовом: приватного
акціонерного товариства «Полімерагро»
(с. Циркуни Харківської області)

до: товариства з обмеженою
відповідальністю «Онікс» (смт.
Губиниха Дніпропетровської області)

про: стягнення 49116,67 грн. за
договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14 січня
2014 року по справі №904/8859/13 (суддя
Кармазіна Л.П.) частково задоволений
позов приватного акціонерного
товариства «Полімерагро» (с. Циркуни
Харківської області) до товариства з
обмеженою відповідальністю «Онікс»
(смт. Губиниха Дніпропетровської
області) про стягнення 49116,67 грн. за
договором поставки і стягнено з
відповідача на користь позивача 43093,70
грн. суми основного боргу, 4306,52 грн. - 36%
річних, 1659,91 грн. пені і 1718,52 грн. судових
витрат у вигляді сплаченого судового
збору. В решті позову відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Онікс» (смт.
Губиниха Дніпропетровської області) -
відповідач, не погодившись з рішенням
суду, подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 14.01.2014 року по цій справі і
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог. Скаржник
вважає, що рішення суду першої
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, а саме: апелянт не мав можливості
надати обґрунтований відзив на позовну
заяву і витребувані судом документи,
оскільки в порушення ст.56 ГПК України
позивач не надіслав на адресу
відповідача документи, додані до
позовної заяви. Суд не надав даному
факту належної оцінки, чим порушив п.6
ст.63 ГПК України, і позбавив апелянта
можливості доводити свої доводи, тобто
принцип рівності сторін. Апелянт з
посиланням на ст.104 ГПК України вважає,
що рішення підлягає скасуванню,
оскільки справа була розглянута за
відсутності сторони, не повідомленої
належним чином про місце судового
засідання. Представник відповідача у
судове засідання не явився і про
причини неявки не повідомив.

Позивач - приватне акціонерне
товариство "Полімерагро" (с. Циркуни
Харківської області) - відзив на
апеляційну скаргу не надав,
представник позивача у судове
засідання не явився і про причини
неявки не повідомив.

Беручи до уваги, що сторони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце проведення судового
засідання (повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень
№№12707547, 12301443), але не скористалися
своїм правом на участь у судовому
засіданні; неявка представників сторін
не перешкоджає перегляду справи по
суті, матеріали справи є достатніми для
її розгляду, справа переглядалася без
участі представників сторін за
наявними у справі матеріалами.

Переглянувши матеріали справи,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд встановив, що 10.01.2013р.
між приватним акціонерним товариством
«Полімерагро» (Постачальник) і
товариством з обмеженою
відповідальністю «Онікс» (Покупець)
був укладений договір поставки №8. За
умовами договору Постачальник
зобов'язався передати у власність
Покупця плівку поліетиленову
термозбігову (надалі - товар), в певній
кількості, відповідної якості і за
погодженою ціною, а Покупець
зобов'язався прийняти товар і оплатити
його на умовах, визначених у цьому
договорі (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору
найменування, асортимент, кількість і
ціна товару визначається сторонами при
формуванні замовлення на кожну партію
товару і вказується у
рахунках-фактурах постачальника або
специфікаціях до цього договору,
складаються на підставі замовлень
покупця. Рахунки-фактури, а також
підписані представниками сторін
накладні, порівнюються до
специфікацій, які є невід'ємною
частиною цього договору. Ціна на товар,
що поставляється постачальником,
встановлюється у національній валюті
України (п. 2.2 договору)

Загальна сума цього договору
визначається сторонами при підписанні
видаткових накладних на поставку
товару шляхом її збільшення на суму
подальшої узгодженої сторонами партії
товару. Партією товару вважається
кількість товару, поставленого за
однією накладною (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 4.5. договору датою
поставки товару вважається дата
відвантаження постачальником товару
зі свого складу, зафіксована у
відповідній накладній.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що у
рамках цього договору покупець
здійснює оплату товару на підставі
виставлених йому постачальником
документів (рахунок-фактура, видаткова
накладна). Умови оплати: відстрочення
платежу 30 календарних днів.(п. 3.2.
договору)

На підставі п. 3.3. договору оплата за
товар здійснюється покупцем у
Національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника,
на готівковий розрахунок шляхом
внесення грошових коштів в касу
підприємства або будь-яким іншим
шляхом, що не суперечить чинному
законодавству. Відповідно до п. 3.6.
договору днем платежу вважається день
надходження грошових коштів на
поточний рахунок постачальника.

Як правильно встановив місцевий
господарський суд при розгляді справи
на виконання вимог укладеного
договору, позивач в період з січня 2013
року по серпень 2013 року поставив
відповідачу товар (плівка
поліетиленова термозбігова 530*80) на
загальну суму 261441 грн. 18 коп., а
відповідач прийняв даний товар, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними, які
підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками підприємств позивача та
відповідача:

- видаткова накладна №52 від 23.01.2013 року
на суму 58 279 грн. 10 коп. (а.с.17)

- видаткова накладна №595 від 21.03.2013 року
на суму 43761 грн. 96 коп.(а.с.16)

- видаткова накладна №735 від 16.04.2013 року
на суму 45955 грн. 80 коп.(а.с.15)

- видаткова накладна №1964 від 04.07.2013 року
на суму 49500 грн. 00 коп. (а.с.14)

- видаткова накладна №1966 від 04.07.2013 року
на суму 20849 грн. 40 коп. (а.с.13)

- видаткова накладна №2433 від 29.08.2013 року
на суму 43094 грн. 70 коп. (а.с.12)

Товар за вищезазначеними видатковими
накладними отримала уповноважений
представник відповідача зав. складом
Мудрак Тетяна Миколаївна, на підставі
виданих довіреностей, що містяться в
матеріалах справи (а.с.18-22).

В порушення своїх зобов'язань за
договором, відповідач за отриманий від
позивача товар розрахувався частково
на загальну суму 218347 грн. 48 коп., про що
свідчить наявна у справі довідка щодо
часткової оплати відповідачем
отриманого товару, у зв'язку чим у
товариства з обмеженою
відповідальністю "Онікс" перед
позивачем утворилась заборгованість у
розмірі 43093 грн. 70 коп.

Як вбачається із матеріалів справи
факт наявності заборгованості
відповідача перед позивачем у
зазначеній сумі був повністю
підтверджений і обґрунтовано
стягнений судом.

Правомірно також суд перевірив
розрахунок і стягнув з відповідача
пеню і проценти річних, оскільки станом
на час розгляду спору відповідач свої
зобов'язання за договором щодо повної
та своєчасної оплати за отриманий від
позивача товар, належним чином не
виконав і грошові кошти не сплатив.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Стаття 663 Цивільного
кодексу України передбачає, що
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Оскільки судом було встановлено
правомірність вимог позивача щодо
стягнення заборгованості і факт
неповного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором, то
обґрунтованими є також вимоги про
стягнення пені і процентів річних у
розмірі, який був встановлений
договором. При цьому, місцевий
господарський суд вірно застосував
норми матеріального права і відповідні
норми договору, які підтверджують
обґрунтованість зазначених вимог.

В силу ст.ст. 216-217, 230-231 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України
одним із наслідків порушення
зобов'язання є сплата неустойки. Згідно
ст. 549 Цивільного кодексу України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розмір пені був встановлений п. 3.2.
договору, за яким покупець на вимогу
постачальника сплачує пеню в розмірі
0,2% від несплаченої суми за кожен день
прострочення платежу.

Щодо процентів річних, то п. 8.3. договору
встановлено, що у разі прострочки
оплати товару більше 3 календарних
днів, покупець зобов'язується сплатити
продавцю 36% річних від вартості
несвоєчасно сплаченого товару (партії
товару), з дня настання строків оплати
товару (партії товару) до дня фактичної
оплати товару. Ця умова договору
повністю кореспондується із приписами
ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якими боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За таких обставин апеляційний
господарський суд вважає рішення
таким, що прийнято відповідно до вимог
матеріального права і підстави для
його скасування відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги про
порушення норм процесуального права,
то ці доводи не підтверджуються
матеріалами справи, виходячи із
наступного: як вбачається із доданих до
позовної заяви документів позивачем на
адресу відповідача була направлена
позовна заява, а також інші документи,
які слугували додатком до позову
(а.с.5-6). Ухвали місцевого
господарського суду про порушення
провадження у справі і про відкладення
розгляду справи направлені на адресу
відповідача, яка зазначена в договорі і
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.
47-49). Поштова кореспонденція, яка
направлялася на адресу відповідача,
була повернута поштою з відміткою
«організація відсутня». Зазначені
обставини в їх сукупності свідчать, що
і позивач по справі, і суд не порушив
будь-яких норм процесуального права,
які можуть бути підставою для
скасування судового рішення по справі.

При цьому, також слід врахувати, що
представник відповідача, який отримав
ухвалу апеляційного господарського
суду про призначення справи до
розгляду, не явився у судове засідання
апеляційного господарського суду і
будь-яких пояснень щодо суті позовних
вимог не надав.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 103-105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Онікс»
(смт. Губиниха Дніпропетровської
області) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14 січня
2014 року у справі №904/8859/13 залишити без
зміни.

Головуючий суддя:

О.С.Євстигнеєв

Судді:

Р.М.Бахмат

І.М.Кощеєв