ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 р.
Справа № 914/4792/13

Господарський суд Львівської області у
складі судді Сухович Ю.О., при секретарі
судових засідань Мак Л.Б., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Novex-Plus Przedsieboirsto Handlowo-Uslugowe Edward
Rymkiewicz, Polska

до відповідача Субґєкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2, м.Львів

про стягнення 166 391,00 грн. (еквівалент
згідно офіційного курсу НБУ 64 744,03
польських злотих).

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Novex-Plus
Przedsieboirsto Handlowo-Uslugowe Edward Rymkiewicz до
Субґєкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення 166
391,00 грн. (еквівалент згідно офіційного
курсу НБУ 64 744,03 польських злотих), з
яких 69 492,00 грн. (еквівалент згідно
офіційного курсу НБУ 27 040,03
польських злотих) основного боргу, 6 949,00
грн. (еквівалент згідно офіційного
курсу НБУ 2 704,00 польських злотих)
штрафу та 89 950,00 грн. (еквівалент згідно
офіційного курсу НБУ 35 000,00 польських
злотих) збитків.

Ухвалою суду від 27.12.2013р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 22.01.2014р.

Ухвалою суду від 22.01.2014р. розгляд справи
було відкладено на 05.02.2014р. з підстав,
викладених в ухвалі суду.

Ухвалою суду від 05.02.2014р. розгляд справи
було відкладено на 19.02.2014р. з підстав,
викладених в ухвалі суду.

Представник позивача в судове
засідання не з»явився, про дату, час та
місце розгляду спору був належним
чином повідомлений, що підтверджується
підписом представника на
бланку-ознайомлення з датою
відкладення розгляду справи. Ухвалою
суду від 05.02.2014р. його явка не
визнавалась обов»язковою.

В попередньому судовому засіданні
05.02.2014р. представник позивача позовні
вимоги підтримав повністю, просив
позов задоволити з підстав, викладених
у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання третє не
з»явився, вимог ухвал суду від 27.12.2013р.,
22.01.2014р. та 05.02.2014р. не виконав, причин
невиконання не повідомив.

На адресу суду повернувся поштовий
конверт з рекомендованим
відправленням відповідачу ухвали про
порушення провадження у справі за
адресою: АДРЕСА_1, з відміткою поштового
відділення про те, що причиною
повернення є закінчення терміну
зберігання. Поштовий конверт
надсилався відповідачу на адресу
вказану позивачем в позовній заяві, а
саме: АДРЕСА_1, яка співпадає з адресою
вказаною в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців. Інші адреси відповідача
ні суду, ні позивачу невідомі.

Згідно п.п.3.9.1. п.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011, № 18 із
змінами та доповненнями, за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Доказом такого повідомлення в разі
неповернення ухвали підприємством
зв'язку може бути й долучений до
матеріалів справи та засвідчений самим
судом витяг з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення, або засвідчена
копія реєстру поштових відправлень
суду.

Факт надсилання відповідачу ухвали про
відкладення розгляду спору на 19.02.2014р.
підтверджується реєстром суду №110 на
відправлення рекомендованої з
повідомленням кореспонденції за
06.02.2014р.

Відтак, суд виконав умови
Господарського процесуального кодексу
України щодо належного повідомлення
відповідача про час і місце розгляду
справи. До повноважень господарських
судів не віднесено встановлення
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Інші адреси
відповідача, крім вказаної у позовній
заяві та Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, ні позивачу, ні суду
невідомі.

Станом на 19.02.2014р. від відповідача
відзив, заяви, клопотання, в тому числі
про відкладення розгляду справи не
надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд вважає за можливе
розглянути справу відповідно до ст. 75
ГПК України при відсутності
представників сторін за наявними у ній
матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази суд,-

встановив:

01.06.2010р. між Субґєктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_2
(продавець) та Novex-Plus Przedsieboirsto Handlowo-Uslugowe
Edward Rymkiewicz (покупець) було укладено
контракт №Z-01/06/2010-PL (далі по тексту -
контракт), відповідно до умов якого
продавець зобов'язувався поставити і
продати, а покупець зобов'язувався
прийняти і оплатити «паливні гранули з
лузги соняшника» (далі по тексту -
товар).

Згідно п.2.3. контракту кількість
поставленого товару вказується в
додаткових погодженнях (специфікаціях)
до даного контракту і визначається у
відповідності до ваги, вказаної в
залізнодорожних накладних (при
перевезенні залізнодорожним
транспортом), і CMR (при перевезенні
автомобільним транспортом).

Відповідно до п.3.7. контракту валюта
контракту - злоті PLN.

Згідно п.4.2. контракту оплата за кожну
окрему партію товару проводиться
покупцем шляхом 100% попередньої оплати
на розрахунковий рахунок продавця, на
основі виставленого продавцем рахунку
на оплату, у відповідності з
додатковими погодженнями
(специфікацією) до контракту.

Позивач свої зобов'язання по виконанню
умов контракту виконав повністю,
сплатив попередню оплату на
розрахунковий рахунок продавця на
загальну суму 60 000,00 польських злотих, а
саме: 02.11.2010р. - 20 000,00 польських злотих;
22.11.2010р. - 20 000,00 польських злотих;
07.12.2010р. - 20 000,00 польських злотих, що
підтверджується банківською довідкою
за від 21.11.2013р. про поступлення грошових
коштів на розрахунковий рахунок
відповідача.

Як зазначає позивач, 20.11.2010р.
відповідачем було надіслано позивачу
лист-пропозицію, в якому було
запропоновано співробітництво на
наступних умовах передоплата 40 000,00
польських злотих, відгрузка 5-8 машин в
тиждень.

Проте, відповідач свої зобов'язання не
виконав в повному обсязі, поставив
позивачу товар у загальній кількості
84,73 тонн на загальну суму 32 959,97
польських злотих, а саме: 20.11.2010р. - 22,00
тонн; 29.11.2010р. - 21,42 тонн; 03.12.2010р. - 21,73
тонн; 03.02.2011р. - 19,58 тонн.

Позивачем до матеріалів позовної заяви
долучено витяг офіційного курсу гривні
щодо іноземних валют, зокрема стосовно
польського злотого, з якого вбачається,
що станом на 25.11.2013р. один польський
злотий становить - 2,57 грн. Позивач, в
розрахунку позовних вимог керувався
вищенаведеним курсом: один польський
злотий становить - 2,57 грн.

Відтак, станом на момент подання
позовної заяви, у відповідача існує
заборгованість за недопоставлений
товар (паливні гранули з лузги
соняшника) в сум 27 040,03 польських
злотих, що в гривневому еквіваленті за
офіційним курсом НБУ, згідно поданого
позивачем розрахунку позовних вимог,
заяви становить 69 492,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з
претензією від 12.05.2011р., в якій просив
відповідача виконати умови контракту.
Факт отримання відповідачем даної
претензії підтверджується
повідомленням про вручення
рекомендованого відправлення від
13.05.2011р. за №417490304 PL - вручено 24.05.2011р.
особисто СПД ФО ОСОБА_2

Проте, відповідач залишив дану
претензію без відповіді та
задоволення.

Позивач керуючись умовами п.7.2.
договору, у зв'язку із невиконанням
зобов'язань по даному контракту,
нарахував відповідачу штраф, який
згідно поданого ним розрахунку
становить 2 704,00 польських злотих, що в
гривневому еквіваленті за офіційним
курсом НБУ, згідно поданого позивачем
розрахунку позовних вимог становить 6
949,00 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.225 ГК
України нарахував відповідачу
збитки, які згідно поданого ним
розрахунку становлять 35 000,00 польських
злотих, що в гривневому еквіваленті за
офіційним курсом НБУ, згідно поданого
позивачем розрахунку позовних вимог
становлять 89 950,00 грн.

Отже, загальна сума заборгованості,
згідно поданого позивачем розрахунку
позовних вимог, становить 166 391,00 грн., з
яких 69 492,00 грн. основного боргу, 6 949,00
грн. штрафу та 89 950,00 грн. збитків.

Крім судового збору в сумі 3 328,00 грн.
позивач просить стягнути з відповідача
витрати на оплату послуг перекладача в
сумі 900,00 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного:

Відповідно до ст.123 ГПК України
іноземні суб'єкти господарювання мають
такі самі процесуальні права і
обов'язки, що і суб'єкти господарювання
України, крім винятків, встановлених
законом або міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Відповідно до ст.124 ГПК України
підсудність справ за участю іноземних
суб'єктів господарювання визначається
цим Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.19 Закону України „Про
міжнародні договори України" чинні
міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Якщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Постановою Верховної Ради України, від
04.02.1994, № 3941-XII "Про ратифікацію Договору
між Україною і Республікою Польща"
ратифіковано Договір між Україною і
Республікою Польща «Про правову
допомогу та правові відносини у
цивільних і кримінальних справах».

Вирішення спорів сторони передбачили в
п.9.2. контракту №Z-01/06/2010-PL від 01.06.2010р., а
саме: спори, які виникли із даного
контракту або у зв'язку з ним, які не
можуть бути вирішені шляхом
переговорів, вирішуються в суді
обвинуваченої сторони, із
застосуванням матеріального та
процесуального права країни продавця.
Рішення вказаного суду буде кінцевим і
обов'язковим для обох сторін.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, але при укладенні договору
сторони повинні керуватися вимогами
Цивільного кодексу України, іншими
актами цивільного законодавства.

Укладений між сторонами контракт
№Z-01/06/2010-PL від 01.06.2010р. за своєю правовою
природою є договором поставки.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

За умовами ст.663 ЦК України продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
кодексу.

Факт виконання позивачем зобов'язань
по контракту, а саме здійснення
попередніх оплат на розрахунковий
рахунок продавця на загальну суму 60
000,00 польських злотих, підтверджується
банківською довідкою від 21.11.2013р. про
поступлення грошових коштів на
розрахунковий рахунок відповідача, а
саме: 02.11.2010р. - 20 000,00 польських злотих;
22.11.2010р. - 20 000,00 польських злотих;
07.12.2010р. - 20 000,00 польських злотих.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач отримавши першу
передоплату від позивача 02.11.2010р. в
розмірі 20 000,00 польських злотих
поставив позивачу лише частину товару -
20.11.2010р. - 22,00 тонн.

Позивач, після узгодження з
відповідачем запропонованих ним в
листі від 20.11.2010р. умов поставок,
перерахував відповідачу ще 40 000,00
польських злотих, а саме: 22.11.2010р. - 20
000,00 польських злотих; 07.12.2010р. - 20 000,00
польських злотих.

Після чого відповідач поставив
позивачу товар у кількості 62,73 тонн, а
саме: 29.11.2010р. - 21,42 тонн; 03.12.2010р. - 21,73
тонн; 03.02.2011р. - 19,58 тонн.

Отже, всього відповідачем було
поставлено позивачу 84,73 тонн товару на
загальну суму 32 959,97 польських злотих.

Факт поставки 84,73 тонн товару
підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними (CMR):
№041062 від 20.11.2010р. - 22,00 тонн; від 29.11.2010р. -
21,42 тонн; від 03.12.2010р. - 21,73 тонн; №001018 від
03.02.2011р. - 19,58 тонн.

Як вбачається із п.3.7. контракту
№Z-01/06/2010-PL від 01.06.2010р. валюта контракту
- злоті PLN.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання
іноземної валюти, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускається
у випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.198 ГК України
грошові зобов'язання учасників
господарських відносин повинні бути
виражені і підлягають оплаті у гривнях.
Грошові зобов'язання можуть бути
виражені в іноземній валюті лише у
випадках, якщо суб'єкти господарювання
мають право проводити розрахунки між
собою в іноземній валюті відповідно до
законодавства. Виконання зобов'язань,
виражених в іноземній валюті,
здійснюється відповідно до закону.

Положенням ст.2 Закону України "Про
банки та банківську діяльність"
визначено, що кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент.

Згідно вимог п.4 ст.55 ГПК України ціна
позову визначається у позовах про
стягнення іноземної валюти - в
іноземній валюті та у карбованцях
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову.

Як вбачається із розрахунку позовних
вимог позивач при визначенні ціни
позову керувався офіційним курсом
гривні щодо іноземних валют, зокрема
стосовно польського злотого станом на
25.11.2013р.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України дійшов
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення основного боргу в сумі 69 492,00
грн. (еквівалент згідно офіційного
курсу НБУ 27 040,03 польських злотих) є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до п.7.2. контракту у
випадку невиконання зобов'язань по
даному контракту зі сторони продавця
відображене у відмові від поставки
партії товару вказаної в заявці
покупця, покупець має право виставити
продавцю неустойку (штраф) в розмірі 10%
від суми вказаної в фактурі на всю
партію товару вказаного в додаткових
погодженнях.

Як вбачається із розрахунку позовних
вимог позивач нарахував штраф на
загальну суму 6 949,00 грн. (еквівалент
згідно офіційного курсу НБУ 2 704,00
польських злотих), при цьому підставно
обраховував його від суми боргу, а не
усієї партії товару. Відтак,
нарахований позивачем штраф підлягає
до стягнення з відповідача.

Суд, розглянувши вимогу позивача про
стягнення з відповідача 89 950,00 грн.
(еквівалент згідно офіційного курсу
НБУ 35 000,00 польських злотих) збитків,
зазначає наступне.

В обґрунтування стягнення 89 950,00 грн.
(еквівалент згідно офіційного курсу
НБУ 35 000,00 польських злотих)
позивач посилається на той факт, що дії
відповідача пов'язані із зривом
поставок товару завдали позивачу
додаткові витрати, а саме сплата штрафу
у розмірі 35 000,00 полських злотих -
третім контрагентам.

В підтвердження понесених витрат
(сплаченого штрафу у розмірі 35 000,00
полських злотих) позивачем подано
договір купівлі-продажу контракт № - NOV
06/2010 від 01.06.2010р. укладений між фірмою
Novex-Plus Przedsieboirsto Handlowo-Uslugowe Edward Rymkiewicz
(продавець) та фірмою Waster Piotr Wawro
(покупець); вимогу б/н від 01.03.2013р. на
суму 35 000,00 полських злотих;
підтвердження оплати №07/11/03 від 07.03.2011р.
- з призначенням платежу: штраф за
непоставлений товар відповідно до умов
договору № - NOV 06/2010 у розмірі 35 000,00
польських злотих.

Умовами п.8 договору купівлі-продажу
контракт № - NOV 06/2010 від 01.06.2010р.
передбачено сплату штрафу у розмірі 35
000,00 польських у зв'язку з невиконанням
або неналежним виконанням негрошового
зобов'язання.

Відповідно до ст.224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, якби управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 ГК України, до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються додаткові витрати (штрафні
санкції, сплачені іншим суб'єктам,
вартість додаткових робіт, додатково
витрачених матеріалів тощо), понесені
стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.226 ГК України,
учасник господарських відносин, який
вчинив господарське правопорушення,
зобов'язаний вжити необхідних заходів
щодо запобігання збиткам у
господарській сфері інших учасників
господарських відносин або щодо
зменшення їх розміру, а у разі якщо
збитків завдано іншим суб'єктам, -
зобов'язаний відшкодувати на вимогу
цих суб'єктів збитки у добровільному
порядку в повному обсязі, якщо законом
або договором сторін не передбачено
відшкодування збитків в іншому обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.229 ГК України, у разі
висунення вимог щодо відшкодування
збитків в іноземній валюті кредитором
повинен бути зазначений грошовий
еквівалент суми збитків у гривнях за
офіційним курсом Національного банку
України на день висунення вимог.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язань, доказується
кредитором.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки; збитків; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками; вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Водночас слід зазначити, що в
укладеному між сторонами контракті
№Z-01/06/2010-PL від 01.06.2010р. чітко не вказано
строків поставки. Також пунктом 3.4.
контракту передбачено орієнтовний
об»єм поставок по контракту до 1.000 тонн
в місяць.

Додатком до контракту є заявка на
поставку товару №2548/041010/ІМР, в якій
вказано кількість 154,2 тонн, оплата 60
000,00 злотих, адреса і назва отримувача
та вид транспорту, яким слід поставляти
товар.

Оплата згідно умов п.4.2. контракту -
передоплата 100%. Відтак, позивач не міг
отримати товару на більшу суму, ніж
попередньо оплатив.

В договорі купівлі-продажу контракті
№ - NOV 06/2010 від 01.06.2010р. укладеному між
фірмою Novex-Plus Przedsieboirsto Handlowo-Uslugowe Edward
Rymkiewicz та фірмою Waster Piotr Wawro, вказано що
оплата за кожну партію товару
проводиться після поставки продавця.

У вищевказаному контракті чітко не
передбачено строків поставки та
кількості товару. У п.3 контракту
зазначено приблизну масу до 1000,00 тонн.

Проаналувавши умови контракту, за
відсутності належних доказів,
неможливо визначити наявність
прострочки позивача перед його
контрагентом (фірмі Waster Piotr Wawro).
Позивач не подав, в матеріалах справи
відсутні докази (товарно-транспортні
накладні, рахунки-фактури, сертифікати
якості) поставки товару фірмі Waster Piotr
Wawro отриманого саме від відповідача.

У платіжній вимозі виставленій
позивачу 01.03.2011р. фірмою Waster Piotr Wawro
йдеться про відмову позивача поставити
товар. Водночас, остання поставка
відповідача позивачу була здійснена
03.02.2011р.

З огляду на те, що в договорі
купівлі-продажу контракті № - NOV 06/2010
від 01.06.2010р. укладеному між фірмою Novex-Plus
Przedsieboirsto Handlowo-Uslugowe Edward Rymkiewicz та фірмою
Waster Piotr Wawro не визначено строків
поставки, не можна стверджувати про
факт прострочення позивачем поставки
своєму контрагенту.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов
висновку відсутності одного з
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача та збитками позивача, за
відсутності якого цивільна
відповідальність у вигляді стягнення
збитків не настає.

Відтак, у задоволенні вимоги позивача
про стягнення збитків в сумі 89 950,00 грн.
(еквівалент згідно офіційного курсу
НБУ 35 000,00 польських злотих) слід
відмовити.

Розглянувши вимогу позивача про
стягнення з відповідача витрат
пов'язаних з оплатою послуг
перекладача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.48 ГПК України -
витрати, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, визначаються
господарським судом. Судовим експертам
і перекладачам відшкодовуються
витрати, пов'язані з явкою до
господарського суду, в розмірах,
встановлених законодавством про
службові відрядження.

З на аналізу ст.48 ГПК України випливає,
що відшкодування зазначених витрат за
послуги перекладача, пов'язані з його
явкою до господарського суду, в
розмірах, встановлених законодавством
про службові відрядження.

Відповідно до п.6.4. постанови пленуму
Вищого господарського суду України із
змінами та доповненнями "Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України" витрати, пов'язані з
перекладом документів, а також з
оплатою за вручення їх за кордоном
відповідно до Конвенції про вручення
за кордоном судових та позасудових
документів у цивільних або комерційних
справах (до якої приєдналася Україна),
під час судового розгляду має нести
заінтересована сторона. Після
закінчення розгляду справи такі
витрати розподіляються господарським
судом на загальних підставах згідно з
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Слід зазначити, що перекладач не
залучався судом до участі у справі,
позивач не здійснював переклад
документів для їх вручення за кордоном
згідно Конвенції.

Крім того, слід зазначити, що позивачем
не надано належних та допустимих
доказів, які підтверджують факт
надання такої допомоги, не подано
обгрунтованого розрахунку понесених
витрат та обсягу виконаних робіт.
Представлений позивачем товарний чек
№491 від 16.12.2013р. на суму 900,00 грн. на
підставі якого він просить стягнути
витрати по оплаті послуг перекладача
не підтверджує, що вказані кошти були
сплачені саме за переклад документів у
даній справі.

Відтак, суд дійшов висновку відмовити у
задоволенні витрат на оплату послуг
перекладача в сумі 900,00 грн.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується
квитанцією №ПН26221К від 16.12.2013р. -
3 328,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК
України слід покласти на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.11, 22, 192, 525, 526, 533, 549, 611, 612,
614, 627-629, 663, 712 ЦК України, ст.ст.174, 193, 198,
224-226, 229, 230-232 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 44,
48, 49, 55, 75, 82-85, 115, 116, 123,124 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Субґєкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2
(АДРЕСА_1; р/р НОМЕР_2 в ПЛФ ВАТ
"Кредобанк"; МФО 325912; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Novex-Plus Przedsieboirsto
Handlowo-Uslugowe Edward Rymkiewicz (Новекс-Плюс
підприємство торгово-услугове (Polska; Bytom,
ul.Orzegowska 2/9; Bank details: Bank PKO BP S.A. Od/Bytom; ZL
236950; SWIFT CODE - BPKOPLPW; NIP 626-106-76-21;
Regon 273588119) основний борг в сумі 69 492,00 грн.
(еквівалент згідно офіційного курсу
НБУ 27 040,03 польських злотих),
штраф в сумі 6 949,00 грн. (еквівалент
згідно офіційного курсу НБУ 2 704,00
польських злотих).

3. Стягнути з Субґєкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2
(АДРЕСА_1; р/р НОМЕР_2 в ПЛФ ВАТ
"Кредобанк"; МФО 325912; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Novex-Plus Przedsieboirsto
Handlowo-Uslugowe Edward Rymkiewicz (Новекс-Плюс
підприємство торгово-услугове (Polska; Bytom,
ul.Orzegowska 2/9; Bank details: Bank PKO BP S.A. Od/Bytom; ZL
236950; SWIFT CODE - BPKOPLPW; NIP 626-106-76-21;
Regon 273588119) 1 528,82 грн. судового збору.

4. У задоволенні позовних вимог про
стягнення збитків в сумі 89 950,00 грн.
(еквівалент згідно офіційного курсу
НБУ 35 000,00 польських злотих) та витрат з
оплати послуг перекладача в сумі 900,00
грн. відмовити.

5. Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

7. Згідно ст.87 ГПК України повне рішення
та ухвали надсилаються сторонам,
прокурору, третім особам, які брали
участь в судовому процесі, але не були
присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 24.02.2014р.

Суддя
Сухович Ю.О.