ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

"25" лютого 2014 року
справа № 927/115/14

Позивач: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Сіверське",

вул. Перемоги, 30, с.
Дрімайлівка, Куликівський район,
Чернігівська область, 16352

про стягнення 23434,75 грн.

Суддя Бобров
Ю.М.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 102 від
21.01.2014р.

відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов
до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сіверське" про
стягнення заборгованості в сумі 23434,75
грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у
позовній заяві посилається, зокрема, на
те, що відповідач, в порушення умов
договору підряду № 42 від 23.08.2013р.,
укладеного між сторонами, свої
зобов'язання не виконав, своєчасно та в
повному обсязі оплату виконаних
позивачем робіт по проведенню
дезінфекційних робіт та побілки
тваринницьких приміщень не здійснив, в
зв'язку з чим у відповідача утворилась
перед позивачем заборгованість в сумі
22374,95 грн. Позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача
22374,95 грн. основного боргу та 1059,80 грн.
пені за прострочку платежу.

Відповідач відзиву на позов не надав, в
судове засідання представника не
направив. Про дату, час та місце
судового засідання відповідача було
повідомлено належним чином. Ухвали про
порушення провадження у справі від
29.01.2014р. та про відкладення розгляду
справи від 18.02.2014р., направлені на
адресу відповідача, вказану в позовній
заяві, отримані уповноваженою
відповідачем особою 30.01.2014р. та 20.02.2014р.,
про що свідчать відмітки на
рекомендованих повідомленнях про
вручення поштового відправлення.

На день прийняття рішення, заяв та
клопотань від відповідача до суду не
надходило.

За таких обставин, суд вважає, що
нез'явлення відповідача в судове
засідання не перешкоджає розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши подані матеріали,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
дослідивши та оцінивши надані докази,
заслухавши в судовому засіданні
пояснення представника позивача, суд
встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 23
серпня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
„Сіверське" (Замовник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Підрядник)
укладено договір підряду № 42 (далі -
Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, в порядку та на
умовах, визначених цим Договором,
Підрядник зобов'язується своїми
силами, на свій ризик виконати/надати
за завданням Замовника такі
роботи/послуги в сільському
господарстві:

- проведення дезінфекційних робіт
використовуючи препарати надані
Замовником;

- побілка тваринницьких приміщень
власним обладнанням та матеріалами,

а Замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу на умовах
цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, ціна
робіт/послуг виконаних/наданих
Підрядником за цим договором складає:

- за дезінфекцію тваринницьких
приміщень 0,30 грн./м??.

- за побілку тваринницьких
приміщень власним обладнанням - 0,95
грн./м?

та складається з вартості робіт та
вартості матеріалів Підрядника,
необхідних для виконання робіт (вапна,
паливно-мастильних матеріалів та інш.)
за винятком дезінфекційних препаратів.

Пунктом 3.2 Договору сторони узгодили,
що розрахунки за виконані/надані
роботи/послуги здійснюються
Замовником в 10-ти денний термін після
закінчення робіт/послуг, на підставі
підписаних сторонами актів приймання
передачі робіт/послуг, які є
невід'ємною частиною цього Договору,
шляхом перерахування коштів в розмірі
вартості виконаних/наданих
робіт/послуг на поточний рахунок
Підрядника, зазначений в цьому
Договорі.

Відповідно до п. 10.1 Договір вважається
укладеним з дати його підписання
сторонами і скріплення печатками
сторін та діє до повного виконання
сторонами зобов'язань за цим Договором,
крім випадків передбачених цим
Договором.

Договір не розривався, недійсним в
судовому порядку не визнавався.

Як свідчать матеріали, позивач виконав
свої зобов'язання за Договором,
зокрема, виконав роботи на загальну
вартість 22374,95 грн., у тому числі за
проведення дезінфекції 15395 кв.м на суму
4618,50 грн., за проведення вапняної
побілки - 17756,45 грн., про що свідчить акт
приймання-передачі робіт (додаток № 1
до Договору), підписаний сторонами та
скріплений печатками сторін, копія
якого знаходяться в матеріалах справи.

Однак, відповідач, в порушення умов
Договору, свої зобов'язання не виконав,
за виконані позивачем роботи своєчасно
та в повному обсязі не розрахувався.

Згідно акту взаємних розрахунків
станом за період вересень 2013р. - жовтень
2013р., підписаного сторонами,
заборгованість відповідача становить
22374,95 грн.

З метою досудового врегулювання спору
позивачем було направлено на адресу
відповідача претензію від 17.12.2013р. №
17/12-02 з вимогою сплатити
заборгованість. Відповідач претензію
отримав 20.12.2013р., про що свідчить
відмітка на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення, однак відповіді на
претензію не надав, заборгованість не
сплатив.

Таким чином, станом на день прийняття
рішення по справі, борг відповідача
становить 22374,95 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України,
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Суд вважає, що надані позивачем
письмові докази доводять ті обставини,
на які він посилається як на підставу
своїх вимог. Відповідач доказів
своєчасної оплати виконаних позивачем
робіт, як і доказів, які б спростовували
викладені в позовній заяві обставини,
суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу
обґрунтовані та підлягають
задоволенню в повній сумі.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення 1059,80 грн. пені за
прострочення платежу за період з
04.09.2013р. по 15.01.2014р.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України,
виконання зобов'язань за договором
можуть забезпечуватись неустойкою
(штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня)
є грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредитору в
разі порушення боржником зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст.
231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 7.3 Договору сторони встановили,
що за недотримання Замовником строків
оплати встановлених цим Договором,
Замовник сплачує на користь Підрядника
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла на момент
невиконання чи неналежного виконання
зобов'язання за кожен день
прострочення від несплаченої суми.

Оскільки сума основного боргу не була
своєчасно сплачена відповідачем,
позивачем, відповідно до розрахунку,
нараховано відповідачу та пред'явлено
до стягнення 1059,80 грн. пені за
прострочення платежу за період з
04.09.2013р. по 15.01.2014р.

Розглянувши розрахунок позивача, суд
вважає, що позивачем правомірно
нараховано відповідачу та пред'явлено
до стягнення 1059,80 грн. пені.

За таких обставин, суд доходить
висновку про повне задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сіверське" (вул.
Перемоги, 30, с. Дрімайлівка,
Куликівський район, Чернігівська
область, 16352, р/р 211 в ПАТ КБ
„Фінансова ініціатива", МФО 380054, ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 40004;
код НОМЕР_1; р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ
„Приватбанк", МФО 305299, призначення
платежу: для поповнення картки НОМЕР_3,
ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1) 23434,75 грн. (двадцять
три тисячі чотириста тридцять чотири
грн. 75 коп.) заборгованості, в тому числі
22374,95 грн. основного боргу, 1059,80 грн.
пені, та 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В судовому засіданні 25.02.2014р., на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
тільки вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 26.02.2014 р.

Суддя
Ю.М. Бобров