ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Справа № 922/3244/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Мележик Н.І. - головуючого (доповідача),

Гольцової Л.А.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу
Фізичної особи - підприємця

ОСОБА_4

на рішення
господарського суду Харківської
області

від 15.10.2013 року

та постанову
Харківського апеляційного

господарського суду від 02.12.2013
року

у справі №
922/3244/13

господарського суду
Харківської області

за позовом
Комунального підприємства

"Харківські теплові мережі"

до
Фізичної особи - підприємця

ОСОБА_4

про
стягнення 19 811,87 грн.

за участю представників:

позивача -
Падалка О.О.

відповідача - не
з"явились

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2013 року Комунальне
підприємство "Харківські теплові
мережі" звернулось до господарського
суду Харківської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про
стягнення 19811,87 грн. заборгованості за
неналежне виконання в період з грудня
2012 року по квітень 2013 року умов
договору купівлі - продажу теплової
енергії у гарячій воді №3948 від 01.07.2009
року та 1 720,50 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 15.10.2013 року
(суддя Яризько В.О.), залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року
(судді: Россолов В.В., Ільїн О.В.,
Черленяк М.І.), позов задоволено;
стягнуто з відповідача на користь
позивача 19811,87 грн. заборгованості за
спожиту протягом грудня 2012 року -
квітня 2013 року теплову енергію та 1 720,50
грн. витрат по сплаті судового збору.

В касаційній скарзі Фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 просить скасувати
судові акти попередніх інстанцій в
частині задоволення позовних вимог в
сумі 1 440,75 грн. та прийняти нове рішення
про відмову в позові в цій частині,
посилаючись на неправильне
застосування місцевим та апеляційним
господарськими судами норм
матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, юридичну оцінку її
обставин та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
господарськими судами першої й
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог,
суди попередніх інстанцій встановили,
що 01.07.2009 року між КП "Харківські
теплові мережі" та ФОП ОСОБА_4 укладений
договір купівлі-продажу теплової
енергії № 3948, згідно якого
теплопостачальна організація
зобов'язалась постачати в приміщення,
площею 371,4 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1,
теплову енергію у гарячій воді в
потрібних обсягах, на потреби, перелік
яких вказано в п. 2.1. договору, а
відповідач - оплачувати її вартість за
встановленими тарифами (цінами) та в
терміни, передбачені розділом 6
договору.

Строк дії договору визначено з дня
підписання до 31.12.2009 р. Якщо за місяць до
закінчення його дії не буде письмово
заявлено однією із сторін про його
припинення, він вважається
пролонгованим на кожний наступний рік
(пп.10.1., 10.4. договору).

Актом № 175/19146 від 11.12.2012 року
підтверджено факт підключення
споживача до джерела теплової енергії.

04.04.2013 року вказане приміщення
відключено від джерела теплової
енергії - акт № 171/523.

Будівля за адресою: АДРЕСА_1 не
обладнана приладами обліку спожитої
теплової енергії.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем умов договору
щодо сплати вартості спожитої теплової
енергії за період з грудня 2012 року по
квітень 2013 року у загальному розмірі 19
811,87 грн.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи
проти позову, послався на порушення з
боку теплопостачальної організації
нормативів обсягу постачання теплової
енергії, невідповідність внутрішньої
температури у приміщенні, фактично
нижчої, ніж обумовлено договором, що є
підставою для перерахунку платежів з
врахуванням реальних обсягів
теплопостачання.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд, з позицією якого
погодилась апеляційна інстанція,
правильно виходив з того, що Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_4 не в
повному обсязі сплачені кошти за
спожиту теплову енергію за період з
грудня 2012 року по квітень 2013 року, в
зв"язку з чим утворився борг у
заявленому розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 33 та
частини 2 статті 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Спростовуючи доводи відповідача про
відсутність підстав для стягнення 1440,75
грн. внаслідок недотримання
постачальником нормативів обсягу
постачання теплової енергії, суди
попередніх інстанцій вірно виходили з
наступного.

В силу ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України на
підставі договору від 01.07.2009 року № 3948
між сторонами виникли зобов'язальні
відносини.

Зазначені правовідносини регулюються
Законом України "Про теплопостачання",
Правилами користування тепловою
енергією, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 03.10.2007
року № 1198.

Розрахунок відпущеної відповідачу
кількості теплової енергії виконаний
розрахунковим засобом відповідно до
вищевказаних Правил, Закону та
Тимчасових правил обліку відпуску
теплової енергії, затверджених і
введених в дію наказом Держкомітету
України з житлово-комунального
господарства і Міністерства
енергетики і електрифікації України №
57/112 від 01.07.1996 року.

Згідно п. 23 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.10.2007 року №1198, розрахунки за
спожиту теплову енергію здійснюються
на межі продажу, яка є межею балансової
належності (відповідальності),
відповідно до договору на підставі
показів вузла обліку згідно діючих
тарифів (цін), затверджених в
установленому порядку. У споживачів, що
не мають приладів комерційного обліку,
обсяг фактично спожитої теплової
енергії розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

У разі зниження з вини
теплопостачальної організації
параметрів теплоносія, остання
сплачує штраф згідно чинного
законодавства. Теплопостачальна
організація несе відповідальність за
недотримання затверджених договірних
значень обсягів постачання теплової
енергії. Споживач має право у разі
порушення теплопостачальною
організацією умов договору викликати
її представника для складання та
підписання акта, у якому зазначаються
строки, види порушень тощо; вимагати
проведення по будинках, не обладнаних
приладами комерційного обліку
теплової енергії, нарахування реально
спожитої кількості тепла на потреби
опалення відповідно до визначених
договором теплових навантажень
будинків, реальних температур
теплоносія в теплових мережах,
температур зовнішнього повітря та
тривалості розрахункового періоду. (пп.
38, 39 Правил).

Пунктом 24 цих же Правил передбачено, що
у разі коли обсяг постачання теплової
енергії менший, ніж зазначений в
договорі, теплопостачальна
організація повинна зменшити плату
шляхом проведення перерахунку за
фактично спожиту теплову енергію
відповідно до договору. У разі
відхилення параметрів теплоносія в бік
зменшення від затвердженого
температурного графіка, передбаченого
договором, споживачеві проводиться
відповідний перерахунок.

Також відповідно до Порядку проведення
перерахунків розміру плати за надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення в разі ненадання їх або
надання не в повному обсязі, зниження
якості, затвердженого Постановою КМУ
від 17.02.2010 року № 151, показник
температури повітря всередині
приміщення є лише розрахунком
показником.

Таким чином, висновок господарських
судів попередніх інстанцій про те, що
підставою для здійснення перерахунку
оплати за споживання теплової енергії
є відхилення параметрів теплоносія в
бік зменшення, а не занижені показники
температури всередині приміщення,
грунтується на вимогах закону.

Крім того, судами вірно зазначено про
правильність застосування позивачем,
при виставленні відповідачу рахунків
для сплати, тарифу, встановленого
договором, та підставно нараховано
споживачу спірну суму.

Приписами статей 525, 526, 530 Цивільного
кодексу України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 629 цього ж Кодексу
договір є обов"язковим для виконання
сторонами.

Відтак, зважаючи на відсутність
доказів погашення відповідачем
заявленого розміру заборгованості у
вказаному періоді за цим договором,
місцевий та апеляційний господарські
суди дійшли вірного висновку про
обгрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо
застосування до спірних правовідносин
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року № 630, Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", не
приймаються судовою колегією до уваги,
оскільки ці правові акти регулюють
правовідносини, що виникають між
виробниками у процесі надання та
споживання фізичними особами
житлово-комунальних послуг у житлових
приміщеннях і не можуть бути
застосованими до спірних
господарських правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
дослідження поданих сторонами доказів,
висновки судів першої й апеляційної
інстанцій відповідають цим обставинам,
їм дана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, прийняті рішення суду
першої та постанова апеляційної
інстанцій відповідають матеріалам
справи і вимогам закону, а тому судові
акти слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року у
справі № 922/3244/13 залишити без змін.

Головуючий суддяН.І. МележикСуддіЛ.А.
Гольцова С.С. Самусенко