ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа № 914/3155/13

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Павленка Є.В.,
розглянувши матеріали справи за
позовом публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"
(далі - Банк) до приватного акціонерного
товариства агрофірми "Зоря ім.
Плютинського" (далі - Товариство)
про стягнення заборгованості в сумі 1 132
429 грн. 38 коп.,

за участі представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2013 року Банк звернувся до
господарського суду Львівської
області з вказаним позовом,
посилаючись на те, що на виконання
укладених між ним та Товариством
генерального договору на здійснення
кредитних операцій від 9 грудня 2011 року
№ 028 та кредитного договору від 9 грудня
2011 року № 010/42-0-1/148, з урахуванням
додатку № 1 до генерального договору на
здійснення кредитних операцій та
додатку № 1 до кредитного договору,
позивач для фінансування витрат
відповідача, пов'язаних з його поточною
діяльністю, відкрив позичальнику
відновлювальну кредитну лінію з
лімітом в сумі 10 000 000 грн. 00 коп. з
кінцевим строком сплати до 29 квітня 2012
року під 25 відсотків річних. Проте
Товариство взяті не себе зобов'язання
щодо повернення кредиту та сплати
відсотків виконувало неналежним чином,
у зв'язку з чим позивач звернувся за
захистом своїх порушених прав до
господарського суду Львівської
області. Рішенням вказаного суду від 25
квітня 2013 року у справі № 914/683/13 за
позовом Банку до товариства з
обмеженою відповідальністю "Габен" та
Товариства про стягнення
заборгованості в сумі 11 743 673 грн. 24 коп.
за спірними генеральним договором на
здійснення кредитних операцій від 9
грудня 2011 року № 028 та кредитним
договором від 9 грудня 2011 року №
010/42-0-1/148, залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 9 липня 2013 року,
позов Банку задоволено повністю,
стягнуто солідарно з відповідачів 9 060
010 грн. 39 коп. заборгованості за
кредитом, 1 336 172 грн. 09
коп. відсотків за користування
кредитом, 1 294 659 грн. 53 коп. пені за
прострочення повернення кредитних
коштів та 52 831 грн. 23 коп. пені за
прострочення сплати відсотків за
кредитом. Оскільки вказане судове
рішення набрало законної сили, а
відповідач продовжує ухилятися від
виконання своїх зобов'язань за
вищезазначеними угодами, Банк,
посилаючись на статті 525, 526, 530, 553, 611, 1054
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) та статті 193, 231 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
просив стягнути з Товариства 670 192 грн. 55
коп. заборгованості по відсоткам за
користування кредитом та 462 236 грн. 61
коп. пені, нарахованої за несвоєчасне
повернення тіла кредиту та нарахованих
процентів.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 19 серпня 2013 року
(суддя Петрашко М.М.) вищезазначену
позовну заяву було направлено за
підсудністю до господарського суду
Рівненської області.

За результатами проведеного
автоматичного розподілу дана позовна
заява передана на розгляд судді
Павленку Є.В.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 23 серпня 2013
року порушено провадження у справі №
914/3155/13, розгляд якої було призначено на
4 вересня 2013 року.

Ухвалою суду від 4 вересня 2013 року (з
урахуванням ухвали суду про
виправлення описки від 17 вересня 2013
року) розгляд справи було відкладено на
24 вересня 2013 року.

Ухвалою суду від 24 вересня 2013 року
розгляд справи відкладено на 9 жовтня
2013 року.

8 жовтня 2013 року через канцелярію суду
надійшла заява Банку про зменшення
розміру позовних вимог (а.с. 111), в якій
останній просив суд стягнути з
Товариства заборгованості у розмірі 1
073 572 грн. 47 коп. згідно наданого
позивачем розрахунку (а.с. 112). Вказана
заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою суду від 9 жовтня 2013 року строк
розгляду спору у даній справі було
продовжено на 15 днів - до 7 листопада 2013
року, розгляд справи відкладено на 30
жовтня 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 30 жовтня 2013
року, залишеною без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 5 грудня 2013
року, провадження у справі № 914/3155/13
було зупинено до набрання законної
сили судовим рішенням у справі № 918/1660/13
за позовом голови Наглядової Ради
Товариства до Товариства та Банку про
визнання недійсними генерального
договору на здійснення кредитних
операцій від 9 грудня 2011 року та
кредитного договору від 9 грудня 2011
року, укладених між Банком та
Товариством.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23 січня 2014 року
вищезазначені судові рішення
скасовано, а справу передано до
господарського суду Рівненської
області для розгляду по суті.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 5 лютого 2014
року справу № 914/3155/13 було
призначено до слухання в засіданні на 11
лютого 2014 року.

Позивач явку свого повноважного
представника у призначене судове
засідання не забезпечив, проте
надіслав клопотання про розгляд справи
без його участі.

Відповідач про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, проте також не
забезпечив явку свого повноважного
представника у дане судове засідання,
витребувані судом документи надав не в
повному обсязі, будь-яких заяв чи
клопотань із зазначенням причин щодо
своєї неявки на адресу суду не
направив.

Оскільке чергове відкладення
спричинить до виходу за межі
встановленого статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) строку,
встановленого для вирішення даного
спору, суд відповідно до статті 75 ГПК
України дійшов висновку про здійснення
розгляду справи за наявними в ній
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

9 грудня 2011 року між Товариством та
Банком був укладений генеральний
договір на здійснення кредитних
операцій № 028, за умовами якого позивач
для фінансування поточної діяльності
відповідача надав останньому кредит з
відновлювальним лімітом в сумі 31 000 000
грн. 00 коп. з кінцевим строком сплати до
29 квітня 2012 року під 25 відсотків річних.

Вказаний генеральний договір
підписаний уповноваженими
представниками сторін та скріплений
печатками цих юридичних осіб.

Згідно з пунктом 2.1 генерального
договору кредитні операції,
передбачені пунктом 1.3 цієї угоди,
здійснюються сторонами на умовах,
визначених цим генеральним договором
та умовами проведення кредитних
операцій шляхом укладення між
кредитором та позичальником
відповідного договору. Договором
визначаються особливості здійснення
кредитної операції, зокрема, у частині
ліміту кредитної операції, валюти,
строків та умов погашення
заборгованості позичальника. За
необхідності договір може містити інші
положення та графік погашення
заборгованості.

На виконання вищезазначеного пункту
генерального договору 9 грудня 2011 року
сторони уклали кредитний договір №
010/42-0-1/148, за умовами якого, з
урахуванням додатку № 1 до цієї угоди,
позивач для фінансування витрат
відповідача, пов'язаних з його поточною
діяльністю, відкрив позичальнику
відновлювальну кредитну лінію з
лімітом в сумі 10 000 000 грн.
00 коп. з кінцевим строком сплати до 29
квітня 2012 року під 25 відсотків річних.

Даний договір також був підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений печатками цих суб'єктів
господарювання.

Пунктом 2 вказаної угоди передбачено,
що на взаємовідносини сторін за цим
договором поширюються положення
генерального договору та умов
проведення кредитних операцій.

Цей договір вступає в силу з моменту
його укладення сторонами в письмовій
формі і є невід'ємною частиною
генерального договору на здійснення
кредитних операцій (пункт 5 договору).

Частиною 2 статті 35 ГПК України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Судом встановлено, що рішенням
господарського суду Львівської
області від 25 квітня 2013 року у справі №
914/683/13 за позовом Банку до товариства з
обмеженою відповідальністю "Габен" та
Товариства про стягнення
заборгованості в сумі 11 743 673 грн. 24 коп.
за спірними генеральним договором на
здійснення кредитних операцій від 9
грудня 2011 року № 028 та кредитним
договором від 9 грудня 2011 року №
010/42-0-1/148 (а.с. 51-53), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 9 липня 2013 року
(а.с. 95-97), позов Банку задоволено
повністю. Стягнуто солідарно з
відповідачів 9 060 010 грн. 39 коп.
заборгованості за кредитом, 1 336 172 грн. 09
коп. відсотків за користування
кредитом, 1 294 659 грн. 53 коп. пені за
прострочення повернення кредитних
коштів та 52 831 грн. 23 коп. пені за
прострочення сплати відсотків за
кредитом. Зазначене рішення місцевого
господарського суду в цій частині на
час розгляду даної справи набрало
законної сили.

Вказаним судовим рішенням було
встановлено, що станом на 1 квітня 2013
року заборгованість Товариства перед
Банком за спірними договорами, що
виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань по поверненню кредитних
коштів та сплати відсотків за
користування кредитом, становить 9 060 010
грн. 39 коп.

Обґрунтовуючи даний позов, Банк
посилався на те, що Товариство не
сплатило позивачу суму заборгованості
за кредитом у розмірі 9 060 010 грн. 39 коп.,
встановлену вищезазначеним судовим
рішенням, а також продовжує ухилятись
від виконання своїх договірних
зобов'язань за спірними договорами. У
зв'язку з наведеними обставинами
позивач просив суд стягнути з
відповідача, зокрема, 670 192 грн. 55 коп.
заборгованості по процентам за
користування кредитом за період з 1
квітня 2013 року по 17 липня 2013 року.

У пункті 3.4 генерального договору на
здійснення кредитних операцій від 9
грудня 2011 року № 028 сторони
погодили, що періодичність нарахування
процентів за кредитом визначається на
підставі внутрішніх положень
кредитора. Нарахування процентів за
кредитом здійснюється не рідше одного
разу на місяць виходячи з фактичної
кількості днів у місяці та році.
Проценти нараховуються на залишок
основної заборгованості позичальника
за кредитом протягом всього строку
користування кредитом. При розрахунку
процентів враховується день видачі
кредиту; останній день строку
користування кредитом не враховується.

Відповідно до пункту 2.1 додатку № 1 до
вищезазначеного генерального договору
за користування кредитом позичальник
сплачує проценти, які розраховуються
на основі визначеної договором
процентної ставки, яка може бути
змінена згідно з умовами договору та
генерального договору.

Проценти за користування кредитом
позичальник сплачує щомісяця на
рахунок нарахованих доходів кредитора,
зазначений у договорі, не пізніше
останнього банківського дня кожного
місяця та в день повного погашення
кредиту в такому порядку: в першому
календарному місяці користування
кредитом проценти сплачуються за
період з дня видачі кредиту по день, що
передує передостанньому банківському
дню місяця; в наступних календарних
місяцях проценти сплачуються з
передостаннього банківського дня
попереднього календарного місяця
(включно) по день, що передує
передостанньому банківському дню
поточного місяця; в останній
календарний місяць користування
кредитом проценти сплачуються з
передостаннього банківського дня
попереднього календарного місяця
(включно) по день, що передує дню
повного погашення кредиту (пункт 2.2
додатку до генерального договору).

З наявних у матеріалах справи
документів вбачається, що відповідачем
в порушення вищезазначених умов
генерального та кредитного договорів
було допущено прострочку оплати
процентів, нарахованих Банком за
користування кредитом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 статті 10561 ЦК України
унормовано, що процентна ставка за
кредитом може бути фіксованою або
змінюваною. Тип процентної ставки
визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і у
статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (частина 1 статті 612 ЦК
України).

Як було зазначено вище, умовами
спірного генерального договору на
здійснення кредитних операцій від 9
грудня 2011 року № 028 передбачено, що
проценти за користування кредитом
позичальник сплачує щомісяця на
рахунок нарахованих доходів кредитора,
зазначений у договорі, не пізніше
останнього банківського дня кожного
місяця та в день повного погашення
кредиту у встановленому договором
порядку.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач всупереч зазначеним
нормам у встановлені умовами
вищезазначеного договору строки своїх
зобов'язань з погашення нарахованих
процентів не виконав.

Відтак, перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми заборгованості по
процентам в сумі 670 192 грн. 55 коп.,
нарахованим за користування
кредитними коштами в розмірі
9 060 010 грн. 39 коп., суд дійшов висновку,
що він відповідає умовам генерального
договору на здійснення кредитних
операцій від 9 грудня 2011 року № 028 та
кредитного договору від 9
грудня 2011 року № 010/42-0-1/148, а також
вимогам законодавства України.

Оскільки в матеріалах даної справи
відсутні докази, які б свідчили про
погашення відповідачем вищезазначеної
суми заборгованості, суд дійшов
висновку про те, що вимога позивача про
стягнення з Товариства 670 192 грн. 55 коп.
процентів за користування кредитом у
період з 1 квітня 2013 року по 17 липня 2013
року є законною та обґрунтованою, а
тому позов у цій частині підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Крім того, Банк у своїй позовній заяві,
з урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, просив суд
стягнути з відповідача 392 683 грн. 19 коп.
пені за несвоєчасне погашення кредиту,
з яких: 260 630 грн. 44 коп. - пеня, нарахована
за прострочення сплати суми кредиту в
розмірі 9 060 010 грн. 39 коп. у період з 1
квітня 2013 року по 9 червня 2013
року, 132 052 грн. 75 коп. - пеня, нарахована
за прострочення сплати суми кредиту в
розмірі 9 060 010 грн. 39 коп. у період з 10
червня 2013 року по 17 липня 2013 року.

Також позивач просив суд стягнути з
Товариства 10 696 грн. 73 коп. пені за
несвоєчасну сплату відсотків за
кредитом, з яких: 5 967 грн. 47 коп. - пеня,
нарахована за прострочення сплати
відсотків по кредиту в розмірі 186 164 грн.
60 коп. у період з 1 травня 2013 року по
17 липня 2013 року, 711 грн. 51 коп. - пеня,
нарахована за несвоєчасну сплату
відсотків по кредиту в розмірі 192 370 грн.
08 коп. у період з 1 червня 2013 року по 9
червня 2013 року, 2 803 грн. 86 коп. -
пеня, нарахована за прострочення
сплати відсотків по кредиту в розмірі
186 164 грн. 60 коп. у період з 10 червня 2013
року по 17 липня 2013 року, 1 213 грн. 90 коп. -
пеня, нарахована за прострочення
сплати відсотків по кредиту в розмірі
186 164 грн. 60 коп. в період з 1 липня 2013 року
по 17 липня 2013 року.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК
України порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Аналогічне положення міститься й у
статті 611 ЦК України, згідно з якою у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено,
що виконання зобов'язання може
забезпечуватися в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Преамбулою Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники
грошових коштів за прострочення
платежу сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за погодженням
сторін. Зазначений розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

За частиною 6 статті 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Водночас у пункті 14.3 генерального
договору на здійснення кредитних
операцій від 9 грудня 2011 року № 028
сторони погодили, що за кожен
календарний день прострочення
виконання будь-яких грошових
зобов'язань за цим генеральним
договором та договорами позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на час виникнення заборгованості, від
суми простроченого платежу. Розрахунок
пені здійснюється починаючи з
наступного календарного дня після
дати, коли відповідне грошове
зобов'язання мало бути виконано і по
день виконання позичальником
простроченого зобов'язання включно.
Сплата пені не звільняє позичальника
від виконання простроченого грошового
зобов'язання.

Крім того, у пункті 14.7 вказаної угоди
сторони передбачили, що до всіх
правовідносин, пов'язаних з укладенням
та виконанням цього генерального
договору, застосовується строк
позовної давності тривалістю у п'ять
років.

Оскільки розмір вказаної штрафної
санкції, нарахованої Банком за вказані
періоди, відповідає приписам
законодавства та умовам укладених між
сторонами договорів, підтверджується
матеріалами справи, а також є
арифметично вірним, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 392 683 грн. 19 коп.
пені за несвоєчасне погашення кредиту
та 10 696 грн. 73 коп. пені за несвоєчасну
сплату відсотків за кредитом
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Посилання представника відповідача у
судових засіданнях на недійсність
спірних договорів у зв'язку з їх
підписанням особою, яка не мала на це
відповідних повноважень, не беруться
судом до уваги з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, рішенням
господарського суду Львівської
області від 25 квітня 2013 року у справі №
914/683/13 за позовом Банку до товариства з
обмеженою відповідальністю "Габен" та
Товариства про стягнення
заборгованості в сумі 11 743 673 грн. 24 коп.
за спірними генеральним договором на
здійснення кредитних операцій від 9
грудня 2011 року № 028 та кредитним
договором від 9 грудня 2011 року №
010/42-0-1/148 (а.с. 51-53), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 9 липня 2013 року
(а.с. 95-97), позов Банку задоволено
повністю. Зазначене рішення суду
першої інстанції у цій частині на час
розгляду даної справи набрало законної
сили. Вказаним рішенням місцевого
господарського суду, крім іншого, було
встановлено дійсність спірних
кредитних договорів та відповідність
їх імперативним приписам чинного
законодавства.

Крім того, у матеріалах даної справи
також наявна копія ухвали
господарського суду Рівненської
області від 12 листопада 2013 року у
справі № 918/1660/13 за позовом Голови
Наглядової Ради Товариства до
Товариства та Банку про визнання
недійсними генерального договору на
здійснення кредитних операцій від 9
грудня 2011 року № 028 та кредитного
договору від 9 грудня 2011 року № 010/42-0-1/148
укладеного між Банком та Товариством,
якою провадження у даній справі було
припинено на підставі пункту 1 частини 1
статті 80 ГПК України (а.с. 192-193). Вказана
ухвала також набрала законної сили на
час розгляду даної справи.

Інші докази, які б моги свідчити про
недійсність укладених між сторонами
спірних кредитних угод, у матеріалах
справи відсутні.

У той же час представником позивача
було подано копії статуту Товариства у
редакції, чинній на момент укладення
спірних угод, балансу відповідача на 31
грудня 2010 року, а також протоколу
засідання Наглядової Ради Товариства
від 4 липня 2011 року № 7-2011 (а.с. 180-190), які
підтверджують повноваження голови
правління Товариства на підписання від
імені відповідача спірних договорів.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 ГПК
України встановлено, що обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки відповідач не довів суду
належними та допустимими доказами
наявності правових підстав для
визнання недійсними спірних договорів,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість та безпідставність
його тверджень.

За таких обставин позов Банку підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору у спорах, що виникають при
виконанні договорів, покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір"
сплачена сума судового збору, зокрема,
повертається в разі зменшення розміру
позовних вимог.

У випадках, установлених пунктом 1
частини 1 вищезазначеної статті,
судовий збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю (частина 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір").

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного
Закону ставка судового збору за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
становить 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

Судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду
(частина 1 вищезазначеної статті).

З наявного у матеріалах справи
платіжного доручення від 7 серпня 2013
року № 201938 (а.с. 13) вбачається, що за
подачу даної позовної заяви про
стягнення з Товариства заборгованості
в сумі 1 132 429 грн. 38 коп. Банк перерахував
до Державного бюджету України 22 648 грн.
58 коп. судового збору.

Водночас зі змісту поданої позивачем
заяви про зменшення розміру позовних
вимог (яка була прийнята судом до
розгляду) вбачається, що останній
зменшив ціну позову та просив стягнути
з відповідача 1 073 572 грн. 47 коп.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що переплачена сума судового
збору в розмірі 1 177 грн. 13 коп. підлягає
поверненню позивачу.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, частиною 1 статті 7 Закону
України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства агрофірми "Зоря ім.
Плютинського" (35314, Рівненська область,
Рівненський район, село Зоря,
ідентифікаційний код: 25319777) на користь
публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" (01011, місто Київ,
вулиця Лєскова, будинок 9,
ідентифікаційний код: 14305909) 670 192
(шістсот сімдесят тисяч сто дев'яносто
дві) грн. 55 коп. заборгованості по
відсоткам за користування кредитом, 392
683 (триста дев'яносто дві тисячі шістсот
вісімдесят три) грн. 19 коп. пені за
несвоєчасне погашення кредиту, 10 696
(десять тисяч шістсот дев'яносто шість)
грн. 73 коп. пені за несвоєчасну сплату
відсотків за кредитом, а також 21 471
(двадцять одну тисячу чотириста
сімдесят одну) 45 коп. судового збору.

Ухвалою суду повернути публічному
акціонерному товариству "Райффайзен
Банк Аваль" (01011, місто Київ, вулиця
Лєскова, будинок 9, ідентифікаційний
код: 14305909) з Державного бюджету України
1 177 (одну тисячу сто сімдесят сім) грн. 13
коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14 лютого 2014 року

Суддя
Є.В.
Павленко