ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

26.02.2014
Справа № 907/60/14

За позовом відкритого акціонерного
товариства "Завод залізобетонних
виробів", м. Рівне

до Берегівського міжрайонного
управління водного господарства, м.
Берегово Закарпатської області

про стягнення суми 64258,43 грн.,

Суддя - Ващиліна Н.М.

Представники:

від позивача - Прокопчук О.М.,
арбітражний керуючий (посв. вид.
Міністерством юстиції 29.08.13),
ліквідатор ВАТ "Завод залізобетонних
виробів" згідно постанови
господарського суду Рівненської
області від 12.04.2013 року;

від відповідача - Головач К.С.,
представник за довіреністю №61 від
07.02.2014.

СУТЬ СПОРУ: відкритим акціонерним
товариством "Завод залізобетонних
виробів", м. Рівне заявлено позов до
Берегівського міжрайонного управління
водного господарства, м. Берегово про
стягнення 64258,43 грн. заборгованості за
договором купівлі-продажу
залізобетонних виробів.

В судовому засіданні 26.02.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
згідно ст. 85 ГПК України.

Представник позивача просить
задоволити позовні вимоги з мотивів,
викладених у позовній заяві та усних
поясненнях, наданих у судовому
засіданні.

Зауважує, що станом на день звернення
до суду у відповідача перед позивачем
наявна заборгованість в розмірі 64258,43
грн. за блоки СБ-45, які купував
відповідач у позивача згідно
бухгалтерських баз останнього.

Одночасно із зверненням до суду з
позовом, позивачем у відповідності до
статті 8 Закону України „Про судовий
збір" заявлено клопотання про
клопотання позивача №02-02/52 від 15.01.14 про
відстрочення сплати судового збору у
зв'язку з відсутністю коштів на
ліквідаційному рахунку яке суд
задоволив та відстрочив сплату
судового збору до ухвалення судового
рішення у справі.

Представником позивача також заявлено
клопотання про витребування доказів
№02-02/52 від 15.01.14, яке судом задоволено,
враховуючи відсутність документів
первинного бухгалтерського обліку та,
відповідно, неможливість надати
останні.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог з
мотивів, викладених у відзиві та
поясненнях. Надав пояснення,
відповідно до яких заборгованість
перед позивачем відсутня, оскільки за
укладеним між сторонами договором
купівлі-продажу залізобетонних
виробів №41 від 03.08.2009 року відповідач
прийняв товар - залізобетонні вироби
СБ-25 в кількості 11 штук; відповідно до
платіжного доручення №616 від 21.08.2009
року повністю оплатив товар згідно
виставленого рахунку-фактури №СФ-0000346
від 03.08.2009 року; договір на поставку
залізобетонних виробів СБ-45, про оплату
вартості яких заявлено в позові, -
відсутній, як і докази їх одержання
відповідачем.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представників сторін та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Третього серпня 2009 року між відкритим
акціонерним товариством "Завод
залізобетонних виробів" (далі - позивач)
та Берегівським міжрайонним
управлінням водного господарства (далі
- відповідач) укладено договір
купівлі-продажу №41 (а.с.32-33).

Відповідно до вказаного договору
продавець зобов'язується виготовити
залізобетонні вироби СБ-25 в кількості 11
штук, а покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити на умовах і
протягом дії цього договору (п.1.1).

Згідно п. 3.2 договору загальна вартість
товару складає 27621,00 грн.

Відповідно до п.4.1 вказаного договору
розрахунки за товар проводяться згідно
накладних у безготівковому порядку.

Основою для оплати є рахунок та його
оплата на протязі 20 днів (п.4.2).

На підставі укладеного між сторонами
договору за видатковою накладною
№РН-0001563 від 31.08.2009 (а.с.31) відповідач
прийняв товар - залізобетонні вироби
СБ-25 в кількості 11 штук (тобто в чітко
зазначених у договорі кількості та
виді); відповідно до платіжного
доручення №616 від 21.08.2009 року (а.с.35)
повністю оплатив товар згідно
виставленого рахунку-фактури №СФ-0000346
від 03.08.2009 року (а.с.34) - тобто в чітко
передбаченому договором розмірі.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення 64258,43 грн. боргу - вартості
отриманих блоків СБ-45, мотивуючи тим, що
вказана заборгованість могла
утворитися згідно видаткової
накладної №РН-0001564 від 31.08.2009 року на
суму 77171,00 грн., на підтвердження чого
також подав оборотно-сальдову
відомість за вересень 2013 року (а.с.24) та
картку по рахунку за 01.01.08-31.03.12 (а.с.23).

Однак матеріалами справи встановлено,
що у позивача відсутні належні докази,
які б свідчили про те, що у відповідача
наявна заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В якості доказів наявності у позивача
права вимагати заборгованість
останній наводить копію видаткової
накладної №РН-0001564 від 31.08.2009 року, яка
не є належними доказами згідно з
приписами ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки така віддрукована з бази 1-С
"Бухгалтерія", не містить печаток та
підписів.

Оригінал такої накладної позивач суду
не надав, покликаючись на те, що її не
було виявлено при інвентаризації.

Довіреність №962800 від 31.08.2009 року,
вказана у видатковій накладній, не
відображена у книзі реєстрації
довіреностей за 2009 рік, копію якого
надав відповідач (а.с.30).

Таким чином, позивачем не доведено
належними та допустимими доказами як
факт наявності у відповідача
заборгованості перед позивачем за
такою видатковою накладною, так і факт
передачі товару за нею.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
до задоволення з огляду на їх
недоведеність.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України та п.4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 „Про деякі питання
практики застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України" в разі відмови у позові
повністю витрати з оплати судового
збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82-85

Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства "Завод залізобетонних
виробів" (м. Рівне, вул. Київська, 92, код
01033591) в дохід Державного бюджету
України (отримувач - УДКСУ у м. Ужгороді
Закарпатської області, 38015610; банк
одержувача - ГУДКСУ в Закарпатській
області; код ЄДРПОУ суду 03499922, МФО 812016,
рахунок №3002, код платежу - 22030001)
суму 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України і може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 28.02.2014 року.

Суддя
Ващиліна Н.М.