КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. Справа№ 910/16500/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання
Шевченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги б/н від 13.12.2013 року товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Кепітал Інвест» на рішення
господарського суду міста Києва від
02.12.2013 року

у справі № 910/16500/13 (суддя -
Васильченко Т. В.)

за позовом Фізичної особи -
підприємця Федосія Володимира
Миколайовича

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Кепітал
Інвест»

про стягнення 71 699, 15 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися,

відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

27.08.2013 року фізична особа-підприємець
Федосій Володимир Миколайович
звернувся до господарського суду міста
Києва з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Кепітал Інвест» про стягнення 71 699, 15
грн., що становить: 65 500, 00 грн. боргу по
оплаті поставленого товару, 5 165, 96 грн.
- пені, 1 033, 19 грн. - 3 % річних (а.с.5-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № 13 від 01.03.2011 року, а саме,
відповідачем не в повному обсязі та
несвоєчасно здійснено оплату вартості
поставленої продукції.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.12.2013 року у справі № 910/16500/13
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Кепітал
Інвест» на користь Фізичної
особи-підприємця Федосія Володимира
Миколайовича 65 500,00 грн. боргу, 4 873, 54 грн.
- пені, 1 033, 19 грн. - 3 % річних та 1 713, 48 грн.
витрат по сплаті судового збору. В
решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач, ТОВ «Ренесанс Кепітал
Інвест» 16.12.2013 року надіслав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення місцевого господарського суду
та постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи. Апелянт
стверджує, що місцевий господарський
суд не прийняв до уваги доводи про те,
що поставка товару була здійснена не
на умовах договору поставки № 13 від
01.03.2011 року, відтак, ним не порушено ні
строків оплати поставленого товару, ні
умов договору поставки № 13 від 01.03.2011
року.

Порушення норм процесуального права,
на думку апелянта, полягає в тому, що
суд першої інстанції, в порушення вимог
ст.77 ГПК України, розглянув дану справу
за відсутністю представників сторін,
чим порушив право відповідача на
захист своїх інтересів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Кепітал Інвест» прийнято до
провадження та призначено до розгляду
у судовому засіданні за участю
представників сторін на 27.01.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014 року
розгляд справи відкладено на 17.02.2014
року у зв'язку з неявкою у судове
засідання представників сторін.

Апелянт (відповідач у справі) у судове
засідання 17.02.2014 року не з'явився, хоча
був повідомлений про час та місце
розгляду справи належним чином.

Позивач 12.02.2014 року на адресу суду
надіслав телеграму (вх. 09-27/74), в якій
просив розглянути справу за наявними
матеріалами справи, апеляційну скаргу
залишити без задоволення, рішення
господарського суду м. Києва від 02.12.2013
року - без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

01.03.2011 року між сторонами у справі було
укладено договір поставки № 13
(далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого
фізична особа-підприємець Федосій
Володимир Миколайович (постачальник
за договором, позивач у справі)
зобов'язався передати у власність
покупцеві продукцію, сировину для
харчової промисловості
(далі-продукція), а ТОВ «Ренесанс
Кепітал Інвест» (покупець за договором,
відповідач у справі) зобов'язалося
прийняти та оплатити продукцію.

Відповідно до п. 2.1. договору
найменування, одиниці виміру та
загальна кількість продукції, що є
предметом поставки за цим договором, а
асортимент, номенклатура визначаються
сторонами у видаткових накладних в
межах строку дії даного договору.

Продукція вважається переданою
покупцеві з моменту її фактичної
передачі разом з необхідними
супровідними документами та
підписання покупцем відповідного
документу про прийняття цієї
продукції. З цього моменту покупець
набуває право власності на продукцію
(п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.2. договору ціна на
продукцію встановлюється за
домовленістю сторін, погоджується
сторонами на певний період чи на окрему
партію та відображається у комерційних
пропозиціях та рахунках-фактурах і
вказується з ПДВ.

Розрахунки за фактичну кількість
поставленої продукції покупець
здійснює у безготівковій формі в
гривнях, протягом 14-ти календарних днів
після набуття покупцем права власності
на продукцію (п. 4.3 договору).

Пунктом 9.7. договору сторони
передбачили майнову відповідальність
за порушення зобов'язань шляхом сплати
пені за прострочення платежу у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від не
сплаченої суми за кожен день
прострочення.

Згідно п.п. 10.1., 10.2. договору він вступає
в силу з моменту підписання сторонами
та скріплення печатками сторін та діє
до 31.12.2013 року. Строк дії договору
пролонгується, якщо жодна із сторін за
30 календарних днів до закінчення
даного строку не заявить про
закінчення його дії.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання які мають ознаки
договору поставки, згідно якого в силу
вимог ст. 712 ЦК України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки
є консенсуальним, двостороннім і
оплатним. Як консенсуальний договір
він вважається укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди щодо всіх
істотних умов. Двосторонній характер
договору поставки зумовлює взаємне
виникнення у кожної сторони прав та
обов'язків.

У відповідності до вимог частини 2
статті 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Оплата
проводиться у строки визначені умовами
договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 174, 193 ГК
України, ст. ст. 11, 509, 526, 626, 629 ЦК України
підставою виникнення зобов'язання є
договір укладений між сторонами,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Статтею 525 ЦК
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу товар на суму 71 000
грн., що підтверджується видатковими
накладними №Ф-00000052 від 06.02.2013 року на
суму 35 500,00 грн. та №Ф-00000053 від 07.02.2013 на
суму 35 500,00 грн., які долучено до
матеріалів справи (а.с.14-15), які
підписані представниками сторін без
будь-яких зауважень.

Відповідач отримав вказану продукцію
на суму 71 000 грн. відповідно довіреності
№000099 від 06.02.2013 року на право отримання
ТМЦ виданої на ім'я Сидоренка О.М. (а.с.18).

Відповідач частково оплатив вартість
отриманої продукції в сумі 5 500 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 3712 від 26.04.2013 року (а.с.31) та долученими
до матеріалів справи банківськими
виписками за 26.04.2013 року (а.с.32-33) і його
заборгованість на час звернення
позивача з позовом становить 65 500 грн.

Доказів сплати заборгованості в
повному обсязі ні на час прийняття
рішення суду, ні на час перегляду
рішення в апеляційній інстанції
відповідачем не надано.

Відтак, колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, про те що факт наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем в сумі 65 500 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги в
частині стягнення боргу судом першої
інстанції правомірно задоволено.

Позивач просить стягнути з відповідача
пеню в сумі 5 165, 96 грн. за порушення
строків оплати за період з 21.02.2013 року
по 26.08.2013 року. Відповідно до ст.
ст. 610, 611 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 548, 549
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, різновидом якої є пеня.

Пунктом п. 9.7. договору встановлено, що
за прострочення платежу покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від не
сплаченої суми за кожен день
прострочення.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, перевіривши
розрахунок пені, враховуючи вимоги ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України,
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про часткове
задоволення позовної вимоги про
стягнення пені та вважає за правомірне
нарахування пені в сумі 4 873, 54 грн.,
оскільки розмір пені повинен бути
розрахований від суми простроченого
платежу та не перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Позивачем заявлені вимоги щодо
стягнення з відповідача 1 033, 19 грн. - 3 %
річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК
України.

Інфляційні збитки та проценти згідно
зі статтею 625 ЦК України нараховуються
за неправомірне користування чужими
коштами, а отже, є платою за
користування чужими коштами, що не
носить, на відміну від неустойки,
штрафного характеру, а має
компенсаційний характер заходів
впливу.

Таким чином у цивільно-господарських
відносинах кредитор вправі вимагати
компенсації збитків, що виникають у
випадку неправомірного використання
його коштів боржником, з урахуванням
приписів статті 625 ЦК України, тобто у
розмірі 3 % річних у поєднанні з
інфляційними втратами, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних,
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивача щодо
стягнення 3 % річних в сумі 1 033, 19 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції
визнає помилковим твердження апелянта
про те, що спірна поставка товару
здійснена не на підставі договору № 13
від 01.03.2011 року з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а також те, що
матеріали справи не містять доказів
того, що між сторонами існує інший
договір, ніж той, на який посилається
позивач, і який є в матеріалах справи, а
також, беручи до уваги податкові
накладні (а.с.16-17), які складено
позивачем відносно спірної поставки
товару, які в графі «Вид
цивільно-правового договору» містять
посилання на Договір поставки від
01.03.2011 №13, колегія суддів відхиляє
твердження апелянта, що спірні
поставки відбулись поза межами даного
договору.

Твердження апелянта про те, що судом
першої інстанції порушено норми
процесуального права, а саме, ст.77 ГПК
України щодо винесення рішення за
відсутності відповідача, чим порушено
його право на захист, не приймається до
уваги колегією суддів апеляційної
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
судовому засіданні 11.11.2013 року був
присутній представник відповідача -
Лабатюк Я.М. (протокол судового
засідання від 11.11.2013 року, а.с.61), який
був ознайомлений про дату, час та місце
наступного судового засідання, про що
свідчить і розписка представників
сторін про ознайомлення їх про
відкладення розгляду справи (а.с.60).

Посилання апелянта на зайнятість
представника в іншому судовому
засіданні, не є поважною причиною,
оскільки, враховуючи норми ст.ст. 22, 28
ГПК України, відповідач мав достатньо
часу для оформлення повноважень на
іншого представника.

Відтак, місцевий господарський суд
здійснив всі необхідні дії щодо
повного, всебічного та об'єктивного
вирішення спору та надання сторонам
рівного права на захист своїх
інтересів, порушення норм
процесуального права колегія суддів
апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, тому рішення
господарського суду міста Києва від
02.12.2013 року у справі № 910/16500/13
відповідає фактичним обставинам
справи та не суперечить чинному
законодавству України, а відтак
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення
місцевого господарського суду не
вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати із сплати судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача у справі
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Кепітал Інвест» на рішення
господарського суду міста Києва від
02.12.2013 року у справі № 910/16500/13
залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду
господарського міста Києва від 02.12.2013
року у справі № 910/16500/13 залишити без
змін.

3.Справу № 910/16500/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
О.В. Агрикова

А.О. Мальченко