ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.02.2014
Справа № 905/553/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Прокурора Жовтневого
району м. Маріуполя в інтересах
територіальної громади в особі
Управління міського майна
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь

про стягнення 3905,17грн.

від Прокурора: Блащик Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився ;

від відповідача: не з'явився ;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Прокурором Жовтневого
району м. Маріуполя в інтересах
територіальної громади в особі
Управління міського майна
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь
про стягнення заборгованості з
орендної плати в сумі 3866,86грн.та
заборгованості за послуги орендодавця
в сумі 38,31грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
прокурор посилався на те, що відповідно
до умов укладеного договору оренди
№682-Ж від 14.03.2006р., з урахування змін
внесених додатковою угодою, відповідач
взяв на себе зобов'язання щодо сплати
орендної плати та плати за послуги
орендодавця, однак у встановлений
строк та належним чином їх не виконав, у
результаті чого за відповідачем
утворилася заборгованість з орендної
плати в сумі 3866,86грн. та заборгованість
за послуги орендодавця в сумі 38,31грн.
Невиконання відповідачем зобов'язань з
договору оренди завдає шкоди інтересам
державі в тому числі місцевому бюджету
та позбавляє можливості
використовувати відповідно до закону
кошти, отримані за оренду об'єктів, що
знаходяться в комунальній власності,
оскільки в міський бюджет не надходять
кошти, які повинні забезпечувати
виконання міських
соціально-економічних завдань.

Представник Управління міського майна
Маріупольської міської ради у судові
засідання не з'являвся, письмові
пояснення по суті спору не надав.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
надав. Про дату та час судового
засідання відповідач був повідомлений
належним чином, ухвала про порушення
провадження у справи та про
відкладення розгляду справи були
надіслані за адресою, яка зазначена у
позовній заяві. За приписами п.3.9.1.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" доказом повідомлення
сторони про час і місце розгляду
справи в разі неповернення ухвали
підприємством зв'язку може бути й
долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Відтак відповідно до положень ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

За клопотанням прокурора справа
слухалась без фіксації судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України ( від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 14 Закону України «Про
засади державної мовної політики» (від
03 липня 2012р. №5029-VІ) та усним
клопотанням прокурора, справа
розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора,
господарський суд встановив:

Між Управлінням міського майна
Маріупольської міської ради
(Орендодавець) та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(Орендар14 березня 2006р. був укладений
договір №682-Ж на довгострокову оренду
нежитлового приміщення.

За умовами укладеного договору (п.1.1.)
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в строкове платне користування
нежитлове приміщення, загальною площею
21,4кв.м., що є частиною нежитлового
приміщення Літ.А/п, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці,
яка знаходиться у розпорядженні
міської ради, а саме приміщення №46
(1/2кімн. 1-6) цоколь, для використання під
майстерню по ремонту взуття.

Відповідно до умов п.2.1. договору вступ
Орендаря у тимчасове платне володіння
та користування приміщенням настає на
підставі договору та свідоцтва на
право довгострокової оренди
нежитлових приміщень міської
комунальної власності з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі зазначеного
нежитлового приміщення.

Пунктом 4.2.а-б договору встановлено, що
Орендар зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати оренду плату
та плату за послуги по обслуговуванню
Орендаря в сумі 2,78грн. щомісячно, з
розрахунку 0,13грн. за 1 кв.м. орендованої
площі.

Орендна плата визначається на підставі
рішення Маріупольської міської ради.
За зазначене в п.1.1. договору приміщення
Орендар сплачує орендну плату за
перший місяць в розмірі - 138,06грн., з
розрахунку 6,45грн. за 1 кв.м. та
перераховує її на розрахунковий
рахунок Одержувача не пізніше 20 числа
поточного місяця, з урахуванням
індексу інфляції(п.п.5.1-5.2. договору).

За п.5.3. договору сплата проваджується
щомісячно. Орендар зобов'язаний
отримати рахунок на сплату у
бухгалтерії управління міського майна.
Рахунки на сплату видаються Орендарю з
11 по 19 число кожного місяця.

Відповідно до умов п.7.3. договору у разі
порушення терміну сплати орендної
плати починаючи з Орендаря за вимогою
орендодавця стягується пеня у розмірі
2-х облікових ставок НБУ за кожний день
прострочення.

Цей договір набирає сили з моменту
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації і діє до 29.03.2016р.
Договір підписано обома сторонами та
скріплено печатками підприємств.

До укладеного договору 08.06.2006р. між
сторонами був складений та підписаний
акт приймання-передачі нежитлового
приміщення №4759, відповідно до якого
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв нежитлове приміщення,
загальною площею загальною площею
21,4кв.м., що є частиною нежитлового
приміщення Літ.А/п, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, приміщення №46 (1/2кімн.
1-6) цоколь, для використання під
майстерню по ремонту взуття. Акт
підписано обома сторонами.

14 лютого 2006р. між тими ж сторонами була
укладена додаткова угода, якою
сторонами були внесені зміни до
розміру орендної плати та зменшено до
13,91грн. з розрахунку 0,65грн. за 1 кв.м.

Додаткова угода підписана обома
сторонами та скріплений печатками
підприємств.

За розрахунком позивача, у зв'язку із
невиконанням відповідачем умов
договору за останнім утворилася
заборгованість, яка на момент
звернення до суду із позовом складає:
за оренду приміщення - 3866,86грн. за
послуги орендодавця - 38,31грн..

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю з
огляду на наступне.

Відповідно до приписів передбачених
ст.121 Конституції України, на органи
прокуратури покладено представництво
інтересів держави в суді, у випадках
передбачених законом. Безпосередньо до
господарського суду право звернення
прокурора передбачено пунктом 3
частини 1 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст.36-1 Закону
України „Про прокуратуру",
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
визначених законом.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Вищого арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Господарського процесуального
кодексу України від 08.04.99 №3-рп/99
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, в
кожному конкретному випадку прокурор
чи його заступник самостійно визначає,
з посиланням на законодавство,
підстави подання позову, вказує в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
місцеве самоврядування територіальної
громади є однією з гарантій держави.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
відповідні ради є органами
самоврядування, які представляють
відповідні територіальні громади.

Положеннями статті 17 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що відносини органів
місцевого самоврядування з
підприємствами, установами та
організаціями, що перебувають у
комунальній власності відповідних
територіальних громад, будуються на
засадах їх підпорядкованості,
підзвітності та підконтрольності
органам місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 30 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
управління об'єктами
житлово-комунального господарства
віднесено до власних повноважень
органів місцевого самоврядування.
Виконання органами місцевого
самоврядування власних повноважень
здійснюється у тому числі через
створені ними підприємства.

Вказані обставини підтверджують
правомочність звернення прокурора
Жовтневого району м.Маріуполя в
інтересах держави в особі Управління
міського майна Маріупольської міської
ради, м.Маріуполя до суду з вимогами
про захист відповідних інтересів
держави.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного
кодексу України та ст.173
Господарського кодексу України ,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною першою статті 193
Господарського Кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК
України зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст.599 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до вимог статті 610
Цивільного кодексу України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (стаття 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно вимог статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762
Цивільного кодексу України та частини
третьої статті 285 Господарського
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено,
що законом можуть бути передбачені
особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Водночас, на спірні правовідношення
поширюється також дії спеціального
закону, а саме Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Відповідно до вимог передбачених
статтями 2, 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою користування
комунальним майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що істотною умовою
договору є - орендна плата.

Приписами частини 3 статті 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" передбачено
обов'язки орендаря, де зазначено, що
орендар зобов'язаний вносити орендну
плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених статтею 19
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" зазначено, що
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Відповідно до вимог передбачених
статтею 632 ЦК України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного
кодексу України встановлено, що плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Зазначеній нормі повністю
відповідає пункт 5.2 договору, у
відповідності до якого відповідач
повинен був сплачувати орендну плату
щомісячно не пізніше 20 числа поточного
місяця.

Отже, встановивши факт невиконання
відповідачем зобов'язання по
своєчасному і в повному обсязі по
внесенню орендної плати, господарський
суд дійшов ґрунтовного висновку про
стягнення заборгованості по орендній
платі.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач свої зобов'язання за
Договором оренди №682-Ж від 14.03.2006р.
належним чином не виконав, орендну
плату за період з квітня 2011р. по серпень
2012р. в сумі 3866,86грн. та плату за послуги
Орендодавця за період з лютого 2012р. по
серпень 2012р. в сумі 38,31грн. не сплатив, у
зв'язку з чим за відповідачем
утворилася заборгованість в сумі
3905,17грн., з яких 3866,86грн. - за оренду
приміщення, 38,31грн., - за послуги
орендодавця.

Будь-яких документів у підтвердження
відсутності заборгованості
відповідачем надано не було, таким
чином вимоги позивача про стягнення
заборгованості з орендної плати в сумі
3866,86грн. та за послуги Орендодавця в
сумі 38,31грн. є доведеними,
обґрунтованими матеріалами справи, а
також такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
прокурором належним чином доведено
вимоги, які викладено ним у позовній
заяви, а відповідач їх не спростував.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги належним чином
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.121,
129 Конституції України ст.ст. 2, 3, 10, 18, 19
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», ст.ст.2, 10, 17, 30
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ст.ст.9, 11, 202,
509, 526, 530, 550, 598, 599, 610, 612, 626, 629, 632, 759, 761, 762
Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174,
193, 285 Господарського кодексу України
та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 20, 22, 28,
29, 32-34, 36, 43, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Прокурора Жовтневого
району м. Маріуполя в інтересах
територіальної громади в особі
Управління міського майна
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Маріуполь про стягнення
заборгованості з орендної плати в сумі
3866,86грн. та заборгованості за послуги
орендодавця в сумі 38,31грн.,
задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1) на користь
Управління міського майна
Маріупольської міської ради (87500, м.
Маріуполь, пр-т Металургів, 25, на
рахунок №0052, отримувач:
Маріупольське УК/Жовтневого
району/22080401, , МФО 834016)
заборгованість по орендній платі в
сумі 3866,86грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1) на користь
Управління міського майна
Маріупольської міської ради (87500, м.
Маріуполь, пр-т Металургів, 25, р/р
1699 в ГУДКСУ у Донецькій області,
МФО 834016, ) витрати за
послуги орендодавця в сумі 38,31грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1) на користь
державного бюджету витрати по сплаті
судового збору в сумі 1827,00грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 19.02.2014р.

Суддя
С.В.
Тоцький