Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
_______________________________________
Тел. 698-166, факс 77-44-62
УХВАЛА

"13" лютого 2014 р. Справа №
5028/12/46/2012

Суддя Лавриненко Л.М., розглянувши
матеріали заяви від 31.01.2014 року

Боржника: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Стягувач по справі: публічне
акціонерне товариство "Дельта Банк"

юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Щорса,
36-б

поштова адреса: 01015, м. Київ, вул. Фрунзе,
39

про розстрочку виконання рішення суду

Суддя Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від стягувача: Стеченко С.С.,
довіреність №48.2-08д/105/13 від 12.09.2013 року,
представник

від боржника: ОСОБА_1, особисто

Ухвала виноситься після оголошеної в
судовому засіданні перерви, з 11.02.2014
року по 13.02.2014 року, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

СУТЬ СПОРУ:

Боржником - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 подано
заяву про розстрочку виконання рішення
господарського суду Чернігівської
області від 18.09.2012 року у справі
№5028/12/46/2012, шляхом встановлення
щомісячного платежу в сумі 5000 грн.
протягом 60 місяців.

В обґрунтування заяви про розстрочку
виконання рішення боржник посилається
на складне матеріальне становище, яке
пов'язане з тяжкою хворобою дружини та
на відсутність доходів від власної
підприємницької діяльності. Крім того,
боржник посилаючись на виписку банку
по особовим рахункам з 01.01.2013 року по
19.11.2013 року зазначає про внесення ним
коштів 14.05.2013, 23.08.2013, 27.09.2013, 24.10.2013 на
погашення прострочених відсотків за
кредитним договором в розмірі 5000 грн.
Також боржник наголошує про сплату ним
прострочених відсотків за кредитом, що
підтверджується платіжними
дорученнями: №1 від 28.11.2013 року на суму
5000 грн., №1 від 27.12.2013 року на суму 5000 грн.
та №1 від 31.01.2014 року на суму 5000 грн., а
свою платоспроможність щодо
щомісячної сплати боргу в сумі 5000,00 грн.
підтверджує довідкою Ніжинської
об»єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
21.01.2014 року №544/5/17-310 про обсяг виручки
від реалізації товарів приватного
підприємця ОСОБА_3, його дружини.

В судовому засіданні 11.02.2014 року
представником стягувача та боржником
подано письмові клопотання про відмову
від фіксації судового засідання
технічними засобами, які задоволено
судом.

В судовому засіданні 11.02.2014 року суд
перейшов до розгляду заяви по суті.

Боржник виклав зміст заяви про
розстрочку виконання рішення суду,
просив її задовольнити.

Представник стягувача проти
задоволення заяви та надання боржнику
розстрочки виконання рішення суду
заперечував, вказуючи на те, що сума
заборгованості є суттєвою, а процес
стягнення продовжується з 2012 року,
тобто дати винесення рішення судом.

В судовому засіданні 11.02.2014 року судом
було оголошено перерву до 13.02.2014 року на
09:30 року, зобов»язано стягувача надати
суду розрахунки, щодо стану виконання
судового рішення по справі 5028/12/46/2012 та
документальне підтвердження, на які
рахунки були зараховані кошти сплачені
боржником.

В судовому засіданні 13.02.2014 року суд
продовжив розгляд заяви по суті.

Боржник підтримав подану ним заяву про
розстрочку виконання рішення суду.

Представник стягувача надав суду
банківські виписки по особовим
рахункам з 21.07.2011 року по 11.02.2014 року про
зарахування сплачених боржником
коштів та пояснив, що боржник сім разів
сплачував по 5000,00 гривень в рахунок
погашення боргу, всі кошти пішли на
погашення прострочених відсотків. На
даний момент сума прострочених
відсотків по рішенню суду погашена в
повному обсязі, по рішенню суду не
сплаченими лишились тіло кредиту, пеня,
судовий збір. Проти задоволення заяви
боржника представник позивача
заперечував.

Дослідивши матеріали справи та докази
ускладнення виконання рішення,
вислухавши в судовому засіданні
пояснення представників стягувача та
боржника, суд встановив:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 18.09.2012 року
по справі № 5028/12/46/2012 позовні вимоги
задоволено частково; стягнуто з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
користь публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" 165276,00 грн.
заборгованості по кредиту, 2055,67 грн.
пені за несвоєчасне повернення
кредиту, 16240,61 грн. заборгованості по
процентах, 700,73 грн. пені за несвоєчасну
сплату процентів, 3685 грн. 46 коп.
судового збору. В решті позову
відмовлено.

Наказ про примусове виконання рішення
по справі № 5028/12/46/2012 видано
господарським судом Чернігівської
області 03.10.2012 року.

Згідно ст. 36 Закону України „Про
виконавче провадження" та ст. 121
Господарського процесуального
кодексу України, за наявності обставин,
що ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити
виконання рішення, ухвали, постанови,
змінити спосіб та порядок їх виконання.
Наведена норма визначає процесуальну
можливість вирішення питань,
пов'язаних із проблемами, що виникають
під час виконання рішення
господарського суду. У процесі
виконання рішення ймовірне виникнення
обставин, що ускладнюють виконання чи
роблять його неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки повинні
визначатись господарським судом. При
цьому слід мати на увазі, що розстрочка
можлива при виконанні рішення, яке
стосується предметів, що діляться
(гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей, тощо).

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 7.2 постанови "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" від 17 жовтня 2010 року N 9,
визначив, що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Тобто, в кожному конкретному випадку
суд не зобов'язаний за заявою сторони
надати розстрочку виконання рішення,
але може розстрочити виконання рішення
згідно зі статтею 121 ГПК України в
порядку статті 43 ГПК України.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочення виконання
судового рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

В поданій заяві про розстрочку
виконання рішення господарського суду
Чернігівської області від 18.09.2012 року
по справі № 5028/12/46/2012, боржник просить
розстрочити виконання рішення
господарського суду Чернігівської
області від 18.09.2012 року по справі
№5028/12/46/2012, шляхом встановлення
щомісячного платежу в сумі 5000,00 грн.,
протягом 60 місяців, пояснюючи свою
платоспроможність щодо щомісячної
сплати боргу в сумі 5000,00 грн. обсягом
виручки від реалізації товарів
приватного підприємця ОСОБА_3, його
дружини, що підтверджує довідкою
Ніжинської об»єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 21.01.2014 року №544/5/17-310 за
підписом заступника начальника
Ніжинської ОДПІ ОСОБА_4, відповідно до
якої сума виручки від реалізації
товарів за 2013 рік фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), згідно
податкової декларації платника
єдиного податку за 2013 рік складає 280 000,00
грн. Також боржник зазначає про сплату
ним в рахунок погашення боргу 35000 грн.
та наголошує про неодноразове
звернення до ПАТ „Дельта Банк" з
проханням надання розстрочки
виконання рішення суду, перегляду умов
виконання зобов»язань за кредитним
договором та одержанні відмови з цього
приводу, що підтверджується листами
банку №05-1465741 від 13.08.2013 року та №05-1552805
від 06.11.2013 року.

Відповідно до приписів ст.ст.32,33
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення,
а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Частиною 1 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Чинні норми Господарського
процесуального кодексу України не
визначають відповідного переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання, у зв'язку з
чим господарський суд на підставі ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, повинен оцінювати надані
стороною в порядку ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, належні і допустимі докази, що
підтверджують відповідні обставини.

Отже, слід дійти висновку, що заявник
має довести викладені у заяві
обставини щодо неможливості чи
утруднення виконання рішення саме
належними і допустимими доказами,
надавши такі докази суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість боржника виникла за
неналежне виконання умов договору
кредитної лінії № НКЛ-2006826 від 21.07.2011
року.

Із матеріалів справи слідує, що
боржником сплачено банку 35 000 грн., а
саме 14.05.2013, 23.08.2013, 27.09.2013, 24.10.2013 року по 5
000 грн. та платіжними дорученнями: №1
від 28.11.2013 року на суму 5000 грн., №1 від
27.12.2013 року на суму 5000 грн. та №1 від
31.01.2014 року на суму 5000 грн.

Представник стягувача в судовому
засіданні підтвердив погашення
боржником в повному обсязі
прострочених відсотків по рішенню суду
в сумі 16240 грн. 61 коп., що також
підтверджується банківськими
виписками по особовим рахункам за
період з 21.07.2011 року по 11.02.2014 року про
зарахування сплачених боржником
коштів, у зв»язку з чим на даний момент
по рішенню суду лишились не сплаченими
тіло кредиту, пеня, судовий збір.

Решта коштів 18759 грн. 39 коп. (35000 грн.
(сума сплачених відповідачем коштів ) -
16240 грн. 61 коп. (сума відсотків стягнута
за рішенням суду) направлена банком
на погашення прострочених відсотків,
відповідно до п.2.6 договору, що також
підтверджується банківськими
виписками по особовим рахункам за
період з 21.07.2011 року по 11.02.2014 року про
зарахування сплачених боржником
коштів.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України рішення суду є обов'язковими до
виконання.

Згідно ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Посилання боржника на скрутне
матеріальне становище та відсутність
доходу, не може бути винятковою
обставиною, в розумінні ст. 121
Господарського процесуального кодексу
України, яка б свідчила про
неможливість виконання рішення в силу
якихось об"єктивних обставин, які б
унеможливили б виконання рішення суду
у встановлений судом спосіб по справі
№ 5028/12/46/2012 та за наявності якої можливе
надання розстрочки виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України по справах № 9/366, № 7/70, № 10/1994, №
9/262-06.

Крім того, боржником вже подавалися
заяви про розстрочку виконання рішення
господарського суду Чернігівської
області від 18.09.2012 року по справі
№5028/12/46/2012, шляхом встановлення
щомісячного платежу в сумі 5000 грн.
протягом 39 місяців та шляхом
встановлення щомісячного платежу в
сумі 5000 грн. протягом 60 місяців.
Господарський суд Чернігівської
області ухвалами від 04.04.2013 р. та від
13.08.2013 року відмовляв боржнику в
задоволенні його заяв про розстрочку
виконання рішення господарського суду
Чернігівської області від 18.09.2012 року
по справі №5028/12/46/2012 у зв»язку з
відсутністю обставин, які ускладнюють,
або роблять неможливим виконання
судового рішення.

Але як вбачається із матеріалів справи,
хоча боржник і зазначав про можливість
погашення заборгованості по рішенню
суду по 5000 грн. щомісячно, фактично за
період з 13.08.2013 р. (дати розгляду судом
попередньої заяви боржника про
розстрочку виконання рішення суду) по
даний час, тобто 11.02.2014р., боржником було
здійснено лише погашення відсотків в
сумі 16240 грн. 61 коп., а тіло кредиту, пеня,
судовий збір, розмір яких є суттєвими,
лишились не сплаченими.

Заявник просить розстрочити виконання
рішення суду строком на 60 місяців зі
сплатою по 5000 грн. щомісячно, тобто
загальна сума заборгованості повинна
становити 300000 грн., в той час, загальна
сума заборгованості, яка була
стягнута судом по даній справі
становила 187958 грн. 47 коп., а з
урахуванням погашення боржником
відсотків в сумі 16240 грн. 61 коп.,
заборгованість по судовому рішенню
становить 171717 грн. 86 коп.

Також боржник посилається на те, що
погашення заборгованості він буде
здійснювати за рахунок доходів,
отриманих його дружиною ОСОБА_3, проте
залишок заборгованості, стягнутої з
відповідача згідно рішення
господарського суду Чернігівської
області від 18.09.2012р. у справі № 5028/12/46/2012
(за вирахуванням сплачених відсотків)
становить 171717 грн. 86 коп., в той час як
сума виручки від реалізації товарів за
2013 рік приватного підприємця ОСОБА_3,
яка згідно довідки Ніжинської
об»єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
21.01.2014 року №544/5/17-310 за підписом
заступника начальника Ніжинської ОДПІ
ОСОБА_4 та згідно податкової
декларації платника єдиного податку за
2013 рік складає 280 000,00 грн., а за 1 та 2
квартали 2013р. складав - 294 000 грн.,
відповідно до довідки Ніжинської
об"єднаної державної податкової
інспекції від 19.07.2013р. № 7085/01-127/17-203.

Разом з тим, стягувач в судовому
засіданні також заперечував проти
розстрочки виконання рішення суду,
посилаючись на те, що сума
заборгованості є суттєвою, а процес
стягнення продовжується з 2012 року,
тобто з дати винесення рішення судом.

З урахуванням вищезазначеного, суд
доходить висновку про відсутність
обставин, які ускладнюють або роблять
неможливим виконання судового рішення,
а тому заява боржника про розстрочку
виконання рішення господарського суду
Чернігівської області від 18.09.2012 року
по справі №5028/12/46/2012, шляхом
встановлення щомісячного платежу в
сумі 5000,00 грн., протягом 60 місяців є
необґрунтованою і задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви боржника про
розстрочку виконання рішення
господарського суду Чернігівської
області від 18.09.2012 року по справі
№5028/12/46/2012, шляхом встановлення
щомісячного платежу в сумі 5000,00 грн.,
протягом 60 місяців відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам по справі.

Суддя
Л.М. Лавриненко