ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відстрочку виконання рішення суду

27.02.2014
Справа № 38/192

Господарський суд Донецької
області у складі: судді Фурсової
С.М.,

при секретарі судового засідання
Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду заяву державного підприємства
«Дзержинськвугілля» (85200, Донецька
область, місто Дзержинськ, вулиця 50
років Жовтня, будинок № 19; код ЄДРПОУ -
33839013) про відстрочку виконання рішення
господарського суду Донецької області
від 11 серпня 2009 року у справі № 38/192

за позовом державного підприємства
«Регіональні електричні мережі» (07300,
Київська область, Вишгородський район,
місто Вишгород, ВАТ «Укргидроенерго»;
код ЄДРПОУ - 32402870) в особі Донецької
філії (83114, місто Донецьк, вулиця Щорса,
будинок № 87; код ЄДРПОУ - 26390719) до
державного підприємства
«Дзержинськвугілля»

про стягнення 73 119 398,81 гривень, -

за участю представників сторін:

від заявника (відповідача):
Прудніков Р.М. (довіреність б/н від
30.12.2013)

від стягувача (позивача):
Остапенко А.І. (довіреність б/н від
21.10.2013)

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11 серпня 2009 року
у справі № 38/192 позовні вимоги
державного підприємства «Регіональні
електричні мережі» в особі Донецької
філії до державного підприємства
«Дзержинськвугілля» про стягнення
73 119 398,81 гривень задоволено частково.

У відповідності з вимогами статті 116
Господарського процесуального кодексу
України 25 серпня 2009 року був виданий
наказ про примусове виконання рішення
від 11 серпня 2009 року.

17 лютого 2014 року на адресу
господарського суду Донецької області
надійшла заява державного
підприємства «Дзержинськвугілля» про
відстрочку виконання рішення
господарського суду Донецької області
від 11 серпня 2009 року у справі № 38/192.

В обґрунтування своєї заяви відповідач
зазначив, що державне підприємство
«Дзержинськвугілля» опинилося в дуже
скрутному фінансовому становищі,
оскільки кредиторська заборгованість
підприємства станом на 01 січня 2014 року
становила 1 163 828 тисяч гривень. З
січня 2013 року підприємства, які
видобувають коксівне вугілля відчули
різке падіння попиту на вугільну
продукцію, падіння цін, несвоєчасні
розрахунки за відвантажену продукцію.

Державне підприємство
«Дзержинськвугілля» є збитковим
підприємством, на складах якого
накопичилося понад 52,3 тисяч тонн
вугілля. Обсяги товарної продукції у
грошовому виразі за 2013 рік склали 206 774
тисяч гривень, державна підтримка на
покриття витрат з собівартості - 479 779
тисяч гривень. Системне
недофінансування на рівні 35-40 % від
розрахункової державної підтримки на
покриття собівартості призвело до
збитків за 2011-2013 роки.

У зв'язку зі збільшенням розміру
заробітної плати, зростанню тарифів на
електричну енергію, збільшенню ціни на
матеріали, обладнання та послуги,
зменшення ціни на вугільну продукцію
та відсутність її реалізації призвели
до того, що державне підприємство
«Дзержинськвугілля» несе збитки.

На підтвердження наведеного заявником
надано: баланс на 31 грудня 2012 року;
баланс (звіт про фінансовий стан) на 30
вересня 2013 року; розшифрування
кредиторської заборгованості станом
на 01 січня 2014 року; техніко-економічні
показники за 2013 рік.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 19 лютого 2014 року заяву
прийнято до розгляду та призначено в
судовому засіданні на 27 лютого 2014 року.

Представник заявника в судовому
засіданні наполягав на задоволенні
заяви, просив суд задовольнити заяву та
надати відстрочку виконання рішення
строк на 1 (один) рік.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення заяви, надав пояснення,
аналогічні викладеним у поясненнях на
заяву про відстрочку виконання
рішення.

Дослідивши матеріали справи, заяву та
додані до неї документи, заслухавши
пояснення представників учасників
судового процесу, оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
господарський суд приходить до
наступного.

Відповідно до вимог частини другої
статті 6, частини другої статті 19,
пункту 1 частини третьої статті 129
Конституції України, суд управнений
здійснювати повноваження виключно на
підставі, в межах та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України.

Судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України
(стаття 124 Конституції України).

Господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України (стаття 4-5
Господарського процесуального кодексу
України).

Так, в силу статті 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому цим кодексом та
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони
господарський суд у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може відстрочити виконання рішення,
ухвали, постанови, змінити спосіб та
порядок їх виконання.

Згідно з зазначеною нормою, надання
заявникові відстрочки виконання
рішення є правом господарського суду,
при цьому, закон не обмежує це право
точним переліком господарських спорів
або обставин, за яких суд має право
надання відстрочки, проте визначальним
фактором при наданні відстрочки є
винятковість цих випадків та їх
об'єктивний вплив на виконання
судового рішення. Як вбачається з
вищезазначеної норми, питання
задоволення заяви сторони у справі про
відстрочку виконання рішення суду
вирішується судом в кожному
конкретному випадку, виходячи з
особливого характеру обставин справи,
що унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення. Підставою для
відстрочки виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси обох сторін, їх фінансовий
стан, ступінь вини відповідача у
виникненні спору, наявність
інфляційних процесів у економіці
держави та інші обставини справи.

З правового аналізу статті 121
Господарського процесуального кодексу
України вбачається, що відстрочка - це
відкладення чи перенесення виконання
рішення на новий строк, який
визначається господарським судом.

Господарський процесуальний кодекс
України не містить переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнення його
виконання у зв'язку з чим господарський
суд оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами
статті 43 вказаного Кодексу, і за
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення чи унеможливлюють
його, господарський суд має право,
зокрема, відстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови.

В контексті зазначеного, господарський
суд, оцінюючи вимоги заявника
наголошує на наступному.

За приписами статей 4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України, саме на відповідача
покладається обов'язок доведення
існування відповідних підстав для
відстрочки виконання рішення, тоді як
позивач, у разі наявності заперечень,
має навести докази на їх (підстав)
спростування. Доказування повинно
здійснюватися за загальними правилами
відповідно до статей 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням викладеного,
змагальність сторін полягає в тому, що
сторони у процесуальній формі доводять
перед судом свою правоту, за допомогою
доказів переконують суд у правильності
своєї правової позиції.

Так, за змістом статті 32
Господарського процесуального кодексу
України, наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору встановлюються на підставі
доказів - фактичних даних.

Докази, у відповідності зі статтею 34
Господарського процесуального кодексу
України, повинні відповідати, зокрема,
вимогам належності та допустимості.

Доводи заявника щодо необхідності
відстрочки виконання рішення
полягають в обґрунтуванні скрутного
фінансового становища і оцінки
негативних наслідків виконання такого
рішення без її надання.

Виходячи з встановлених судом
обставин, відповідач перебуває у
скрутному фінансовому становище,
ступінь якого істотним чином впливає
на можливість продовження поточної
діяльності з одночасним виконанням
грошових зобов'язань перед позивачем,
встановлених рішенням у розглядуваній
справі.

Господарським судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
державне підприємство
«Дзержинськвугілля» є збитковим
підприємством, на складах якого
накопичилося понад 52,3 тисяч тонн
вугілля. Обсяги товарної продукції у
грошовому виразі за 2013 рік склали 206 774
тисяч гривень, державна підтримка на
покриття витрат з собівартості - 479 779
тисяч гривень. Системне
недофінансування на рівні 35-40 % від
розрахункової державної підтримки на
покриття собівартості призвело до
збитків за 2011-2013 роки. У зв'язку зі
збільшенням розміру заробітної плати,
зростанню тарифів на електричну
енергію, збільшенню ціни на матеріали,
обладнання та послуги, зменшення ціни
на вугільну продукцію та відсутність
її реалізації призвели до того, що
державне підприємство
«Дзержинськвугілля» несе збитки.

Звіт про фінансові результати (звіт про
сукупний дохід) на 30 вересня 2013 року
свідчить про те, що діяльність
державного підприємства
«Дзержинськвугілля» є збитковою,
підприємство не має у своєму
розпорядженні матеріальних і
фінансових ресурсів та джерел для
одночасного погашення несплачених сум
за рішенням господарського суду
Донецької області від 11 серпня 2009 року
у справі № 38/192.

Приймаючи до уваги, що відомості щодо
стану відповідача підтверджені
наданими до матеріалів заяви
документами, тоді як позивач означені
обставини не спростував та не надав
доказів ухилення відповідача від
виконання рішення суду, господарський
суд оцінює обґрунтованість та
адекватність вимог заявника виключно
за наявними документами.

Враховуючи значний розмір наявної
заборгованості перед стягувачем,
неможливість державного підприємства
«Дзержинськвугілля» погасити
зазначену заборгованість одразу,
господарський суд дійшов висновку, що
зазначені обставини можуть призвести
до паралізації діяльності
підприємства боржника, що, в свою чергу,
не може вважатися адекватним заходом,
оскільки негативні наслідки для
відповідача та позитиві для позивача
не є рівноцінними.

Частиною першою статті 115, частиною
п'ятою статті 97 Кодексу законів про
працю, статтею 22, частинами першою та
шостою статті 24, частиною третьою
статті 15 Закону України «Про оплату
праці» визначено:

- заробітна плата повинна
виплачуватись регулярно в робочі дні, в
установлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця строки,
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує 16-ти
календарних днів.

- керівники підприємств усіх форм
власності зобов'язані вживати заходів
щодо своєчасної виплати заробітної
плати та вжиття заходів з погашення
заборгованості по її виплаті.

- своєчасність та обсяги виплати
заробітної плати працівникам не можуть
бути поставлені в залежність від
здійснення інших платежів та їх
черговості.

- суб'єкти організації оплати
праці не мають права в односторонньому
порядку приймати рішення з питань
оплати праці, що погіршують умови,
встановлені законодавством, угодами і
колективними договорами.

- оплата праці працівників
підприємства здійснюється в
першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються підприємством
після виконання зобов'язань щодо
оплати праці.

Стягнення з боржника всієї суми
заборгованості призведе до невиплати з
боку державного підприємства
«Дзержинськвугілля» заробітної плати
працівникам підприємства.

Отже, заявник під час вирішення питання
про можливість відстрочки виконання
рішення суду, надав належних доказів,
які підтверджують викладені у заяві
обставини.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» передбачено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК
України, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наяву загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до пункту 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
26 березня 2003 року № 14 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» при
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, встановлення або
зміну способу й порядку його виконання
суду потрібно мати на увазі, що
відповідно до статті 351 ЦПК України і
статті 121 ГПК України їх задоволення
можливе лише у виняткових випадках, які
суд визначає виходячи з особливого
характеру обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність у нього майна, яке за
рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Прийнявши до уваги те, що винятковість
випадку є оціночним поняттям,
враховуючи доводи сторін, з метою
створення належних умов для виконання
рішення суду, та задля уникнення
паралізації діяльності боржника у
світлі його фінансового становища, і
необхідності збереження можливості
останнього здійснювати свою
діяльність, господарський суд вважає
за можливе заяву задовольнити та
відстрочити виконання рішення строком
на 1 (один) рік.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

У Х В А Л И В :

Заяву державного підприємства
«Дзержинськвугілля» про відстрочку
виконання рішення господарського суду
Донецької області від 11 серпня 2009 року
у справі № 38/192 задовольнити.

Відстрочити виконання рішення
господарського суду Донецької області
від 11 серпня 2009 року у справі
№ 38/192 строком на 1 (один) рік.

Ухвала набирає законної сили 27 лютого
2014 року та може бути оскаржена через
господарський суд Донецької області до
Донецького апеляційного
господарського суду протягом п'яти
днів з дня її винесення.

Виконання рішення господарського
суду Донецької області від 11 серпня 2009
року у справі № 38/192 здійснювати з
урахуванням цієї ухвали.

Суддя
С.М. Фурсова