ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
Справа № 922/3881/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., судді
Ільїн О.В., Пелипенко Н.М..

при секретарі Голозубовій О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Гавриленка Т.С., довіреність
№ 875 від 01.10.2013 р.;

відповідача - ОСОБА_2.(особисто); ОСОБА_3,
довіреність бн 15.11.2013 р.;

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх. № 3875Х/1-35) на рішення
господарського суду Харківської
області від 27 листопада 2013 року у
справі №922/3881/13

за позовом Ізюмського комунального
підприємства теплових мереж, м. Ізюм
Харківської області,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Ізюм Харківської області,

про стягнення 100300,44 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року Ізюмське комунальне
підприємство теплових мереж
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в
якому просив стягнути з відповідача на
його користь основну заборгованість за
послуги теплопостачання у розмірі 85189,74
грн., 3% річних в сумі 8799,51 грн. та
інфляційні в сумі 6911,19 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року у справі № 922/3881/13 (суддя
Ольшанченко В.І.) позовні вимоги
задоволені частково. Стягнуто з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
користь Ізюмського комунального
підприємства теплових мереж
заборгованість за договором №130 про
постачання теплової енергії від 01
липня 2003 року по приміщенню,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1, за
жовтень 2010 року в сумі 2102,80 грн.,
інфляційні за період з жовтня 2010 року
по липень 2013 року в сумі 128,94 грн., 3%
річних за період з 07 жовтня 2010 року по 05
вересня 2013 року в сумі 183,72 грн. та
судовий збір в сумі 48,31 грн.

Позивач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
подав до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення господарського
суду Харківської області від 27
листопада 2013 року у справі №922/3881/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким стягнути з відповідача на користь
позивача 26575,84 грн. основного боргу, 2027,66
грн. 3% річних, 435,50 грн. інфляційних
витрат, а також зобов'язати відповідача
відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
та неправильно застосував норми
матеріального права. Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення заборгованості з
відповідача за період з 01 листопада 2010
року по 01 травня 2011 рік, суд першої
інстанції виходив того, що відповідач
фактично припинив споживання теплової
енергії у приміщенні магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Однак такі твердження,
на думку позивача, є необґрунтованими,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази, що у Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 була відсутня технічна
можливість споживання теплової
енергії протягом спірного періоду.

31 січня 2014 року на адресу Харківського
апеляційного господарського суду від
відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 надійшов
відзив на апеляційну скаргу позивача, в
якому просить рішення господарського
суду Харківської області від 27
листопада 2013 року залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
посилаючись на її необґрунтованість та
безпідставність (вх.899).

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, заслухавши в судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
Ізюмського комунального підприємства
теплових мереж підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
липня 2003 року між Ізюмським
комунальним підприємством теплових
мереж та приватним підприємцем ОСОБА_2
укладений договір про постачання
теплової енергії № 130, відповідно до
якого, енергопостачальна організація
(позивач) бере на себе зобов'язання
постачати споживачеві (відповідачу)
теплову енергію в потрібних йому
обсягах, а споживач зобов'язується
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Згідно з Додатком №1в до Договору,
енергопостачальна організація
постачає споживачу теплову енергію на
наступні об'єкти: магазини
„ІНФОРМАЦІЯ_1", розташовані за
адресами: АДРЕСА_1 (237,9 кв.м) та АДРЕСА_2
(90,0 кв.м).

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2, 6.3 Договору,
розрахунки за теплову енергію, що
споживається, проводяться виключно у
грошовій формі відповідно до
встановлених тарифів. Розрахунковим
періодом є календарний місяць.
Споживач за 15 днів до початку
розрахункового періоду своїм
дорученням самостійно сплачує
енергопостачальній організації
вартість зазначеної в договорі
кількості теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період,
з урахуванням залишкової суми
розрахунків на початок місяця.

Згідно з п.п. 6.5 Договору, для
споживачів, що не мають приладів
обліку, кількість фактично спожитої
теплової енергії визначається
розрахунковим методом, згідно з
договірними навантаженнями з
урахуванням середньомісячних
фактичних температур навколишнього
повітря і теплоносіїв від теплових
джерел енергопостачальної
організації, та втрат тепла в мережах
споживача. Різниця між заявленою та
фактично спожитою тепловою енергією
сплачується, або зараховується (у разі
переплати) на наступний розрахунковий
період не пізніше 15-го числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.3, 10.4 Договору,
цей договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 01 липня 2004 року.
Припинення дії договору не звільняє
споживача від повної сплати спожитої
теплової енергії. Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про його припинення не буде
письмово заявлено однією із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі, на підставі
вищезазначеного договору в період з
листопада 2008 року по квітень 2011 р.,
здійснив відпуск теплової енергії
відповідачу, що підтверджується,
зокрема, актами на підключення до
джерела теплової енергії.

У відповідності до свідоцтва про право
власності, зареєстрованого 15 січня 1998
року за № 50, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
який розташований за адресою: АДРЕСА_2,
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю "Ізюмський Явір" на
підставі договору купівлі-продажу № 50
від 03 листопада 1997 року.

01 липня 2002 року між відповідачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Ізюмський Явір" був
укладений договір №5 оренди
нежитлового приміщення магазину
загальною площею 93,9 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, за
яким відповідач орендував їх строком
по 01 липня 2003 року.

01 липня 2007 року сторонами договору
оренди підписано додаткову угоду, якою
продовжено строк оренди до 01 липня 2008
року.

Відповідно до акту прийому-передачі
нежитлового приміщення від 30 червня 2008
року, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, відповідач 30 червня 2008 року
повернув ТОВ „Ізюмський Явір"
орендовані приміщення в зв'язку із
закінченням строку дії договору
оренди.

22 травня 2009 року відповідач надіслав
позивачу листа, в якому заявив про
відмову від пролонгації договору на
наступний рік та припинення дії
договору.

Зазначений лист був отриманий
позивачем 25 травня 2009 року, що
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення,
але, як свідчать матеріали справи та не
заперечується позивачем, договір не
був припинений позивачем.

29 травня 2009 року відповідач надіслав
позивачу листа від 28 травня 2009 року, в
якому просив до початку опалювального
сезону 2009 року переглянути умови
договору у зв'язку із розірванням
договору оренди приміщення за адресою:
АДРЕСА_2.

Цей лист позивач отримав 01 червня 2009
року, що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується позивачем, договір не
був переглянутий та відповіді надано
не було.

Отже, як вірно зазначив місцевий
господарський суд, відповідач фактично
не споживав теплову енергію у
приміщенні, розташованому за адресою:
АДРЕСА_2, з 01 липня 2009 року.

При цьому, відповідно до акту
прийому-передачі нежитлового
приміщення від 30 червня 2008 року,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2,
відповідач повернув Товариству з
обмеженою відповідальністю
„Ізюмський Явір" орендовані
приміщення у зв'язку із закінченням
строку дії договору оренди.

Як вірно було встановлено
господарським судом першої інстанції,
у зв'язку із невиконанням з боку
відповідача умов договору про
постачання теплової енергії у
приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, з урахуванням положень статей
509, 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу
України та статей 173, 193 Господарського
кодексу України, наявні підстави для
стягнення з відповідача суми боргу по
договору №130 про постачання теплової
енергії від 01 липня 2003 року за період за
жовтень 2010 року в сумі 2102,80 грн.,
інфляційні з жовтня 2010 року по липень
2013 рік в сумі 128,94 грн., 3% річних за
період з 07 жовтня 2010 року по 05 вересня
2013 рік в сумі 183,72 грн.

При цьому, колегія суддів погоджується
із застосуванням місцевим
господарським судом до спірних
правовідносин строку позовної
давності з посиланням на положення
статей 257, 267 Цивільного кодексу України
та статей 223, 175 Господарського суду
України оскільки позивач звернувся з
позовною заявою до суду про стягнення з
відповідача заборгованості,
інфляційних та 3% річних за період з
листопада 2008 року по жовтень 2010 рік,
тобто після закінчення трирічного
строку позовної давності, про
застосування якого заявлено
відповідачем.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції
про відсутність достатніх правових
підстав для задоволення позову в
частині стягнення нарахованої
позивачем з 01 липня 2009 року
заборгованості за користування
тепловою енергією у приміщенні за
адресою: АДРЕСА_2, та про наявність
підстав для стягнення з відповідача
суми боргу по договору №130 про
постачання теплової енергії від 01
липня 2003 року за період за жовтень 2010
року в сумі 2102,80 грн., інфляційні з
жовтня 2010 року по липень 2013 рік в сумі
128,94 грн., 3% річних за період з 07 жовтня
2010 року по 05 вересня 2013 рік в сумі 183,72
грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за постачання
електроенергії у приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 за період 01
листопада 2010 року по 01 травня 2011 року,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач фактично припинив
споживання теплової енергії у
приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з 01
листопада 2010 року, пославшись на акт
про відключення від 28 жовтня 2010 року.

При цьому, господарський суд першої
інстанції зазначив, що позивач
безпідставно відмовив відповідачу у
підписанні акту про відключення,
оскільки наявність непогашеного боргу
за попередній період згідно з
технічними умовами не є підставою для
відмови у підписанні акту, а є
підставою для перегляду умов договору.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із такими висновками
місцевого господарського суду,
зважаючи на таке.

Як вбачається із витягу з протоколу №5
від 19 квітня 2010 року міжвідомчої
комісії з питань відключення окремих
приміщень житлових будинків від мереж
централізованого опалення та гарячого
водопостачання при виконавчому
комітеті Ізюмської міської ради,
відповідачу було надано дозвіл на збір
технічної документації та складання
проекту щодо відключення від мереж
централізованого опалення нежитлового
приміщення магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1" по
АДРЕСА_1, з метою встановлення
індивідуальної системи опалення та
гарячого водопостачання.

Відповідач отримав від позивача
Технічні умови на виконання проекту
індивідуального опалення за адресою:
АДРЕСА_1, від 22 червня 2010 року №789, за
якими необхідно було відключити
прибори централізованої системи
опалення, після виконання системи
індивідуального опалення і
відключення від ЦО надати її для
складання акту представникам позивача,
акт надати в 10-ти денний строк в
міжвідомчу комісію з питань
відключення окремих приміщень
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та гарячого
водопостачання при виконкомі для
затвердження. Перегляд умов договору
по наданню послуг централізованого
опалення здійснюється на підставі
затвердженого комісією акту про
відключення від ЦО, виконанні
індивідуального опалення і погашення
заборгованості за попередній період.

28 жовтня 2010 року був складений акт про
відключення квартири (нежитлового
приміщення, секції, під'їзду, будинку)
від внутрішньобудинкових мереж ЦО і
ГВП та готовності до експлуатації
системи індивідуального (автономного)
опалення, згідно якого відключення ЦО і
ГВП та підключення індивідуальної
системи опалення відбулося у жовтні 2010
року.

Вказаний акт був підписаний усіма
членами комісії за виключенням
позивача.

08 листопада 2010 року відповідач
звернувся до позивача з листом, в якому
просив погодити наданий йому
підписаний усіма членами комісії акт.

16 листопада 2010 року позивач надав
відповідь №1493 на звернення
відповідача, в якому відмовив у
підписанні акту в зв'язку з
непогашенням відповідачем боргу за
попередній період.

Постановою Кабінету Міністрів
України № 630 від 21липня 2005 року
затверджено Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення. Згідно з пунктом 1 цих
Правил (зі змінами та доповненнями)
вони регулюють відносини між суб'єктом
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальних
послуг, і фізичною та юридичною особою,
яка отримує або має намір отримувати
послуги з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил споживач
може відмовитися від отримання послуг
з централізованого опалення та
постачання гарячої води. Відключення
споживача від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань житлово -
комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України № 4 від 22
листопада 2005 року, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 09 грудня
2005 року за № 1478/11758 ( із змінами,
внесеними наказом Міністерства
будівництва, архітектури та житлово -
комунального господарства України від
06 листопада 2007 року № 169) затверджено
Порядок відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
теплопостачання, який згідно з п.1.1
визначає процедуру відключення від
мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Внесені до вищезазначених правил та
наказу зміни роблять неможливим
відключення від централізованого
опалення та постачання гарячої води
окремих квартир та приміщень в
багатоквартирному житловому будинку,
але надають можливість відключення від
централізованого опалення та
постачання гарячої води
багатоквартирного житлового будинку в
цілому, по рішенню загального зібрання
та згоди всіх власників приміщень, що
знаходяться в житловому будинку.

Відповідно до пунктів 2.1.,2.2,25 вказаного
вище Порядку (із змінами та
доповненнями) передбачено, що для
вирішення питання відключення
житлового будинку (будинків) від мереж
централізованого опалення його
власник (власники) повинен (повинні)
звернутися до Комісії для розгляду
питань щодо відключення споживачів від
мереж ЦО і ГВП з письмовою заявою про
відключення. Комісія, після вивчення
наданих власником документів, у
місячний строк приймає рішення щодо
відключення від мереж ЦО і ГВП,
улаштування індивідуальної
(автономної) системи теплопостачання
та збір вихідних даних і технічних умов
для виготовлення проектної
документації. При позитивному рішенні
Комісії, заявнику надається перелік
організацій, до яких слід звернутися
для отримання технічних умов для
розробки проекту автономного
теплопостачання і відокремлення від
мереж ЦО і ГВП. Проект узгоджується з
усіма організаціями, які видали
технічні умови на підключення будинку
до зовнішніх мереж.

Згідно з пунктом 34 Правил надання
населенню послуг з водо -,
теплопостачання та водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30 грудня 1997 року
№ 1497, споживач не має права самовільно,
з порушенням проектних рішень,
переобладнати і використовувати не за
призначенням та псувати
санітарно-технічне обладнання
житлових будинків і житлових
приміщень.

Роботи з відключення будинку від мереж
ЦО і ГВП виконуються у між опалювальний
період, що відповідає пункту 2.5 Порядку
відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого
теплопостачання.

Згідно п. 2.7 Порядку відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого теплопостачання,
тільки після затвердження акта на
черговому засіданні Комісії можливо
переглянути умови договору про надання
послуг з централізованого
теплопостачання.

Отже, зазначеними нормами
законодавства встановлена певна
процедура відключення окремих
приміщень, які розташовані в
багатоквартирному будинку, від
централізованого теплопостачання, яка
спрямована на недопущення порушення
прав та законних інтересів власників
та користувачів інших приміщень такого
будинку стосовно користування ними
тепловою енергією, а також на
забезпечення дотримання при такому
відключенні технічних норм та правил, а
також норм безпеки.

Проте, відповідачем не надано доказів
дотримання ним зазначеної процедури, а
наданий ним акт не є належним доказом,
що підтверджує факт правомірного
відключення від мереж
централізованого теплопостачання,
оскільки він не свідчить про
дотримання такої процедури, до того ж,
будь-яке несанкціоноване втручання в
систему опалення порушує права інших
споживачів, оскільки при проектуванні
будинку закладається й спосіб
теплопостачання - централізоване
теплопостачання.

А тому, оскільки затвердження акту про
відключення відбулось 02 вересня 2011
року, саме з цього періоду Ізюмське
комунальне підприємство теплових
мереж припинило постачання теплової
енергії.

Позивач просить стягнути суму
основного боргу в розмірі 26575,84 грн., 3%
річних- 2027,66 грн., інфляційних в сумі 435,5
грн.

Дані вимоги законні, а тому підлягають
задоволенню, так як, зокрема, згідно
статті 625 Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора повинен сплатити
заборгованість з врахуванням
встановленого індексу інфляції, а
також трьох процентів річних.

Таким чином, колегія суддів,
перевіривши розрахунок основного
боргу, 3% річних та інфляційних,
встановила, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу, який
утворився за період за жовтень 2010 року
по квітень 2011 рік у сумі 26575,84 грн., а
також нарахованих на цей борг 3% річних
у розмірі 2027,66 грн. та інфляційних у
розмірі 435,5 грн. є арифметично вірними,
доведеними.

А тому колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд дійшов
хибного висновку про відсутність
достатніх правових підстав для
задоволення позову в частині стягнення
з відповідача основного боргу, який
утворився за період за жовтень 2010 року
по квітень 2011 рік у сумі 26575,84 грн., а
також нарахованих на цей борг 3% річних
у розмірі 2027,66 грн. та інфляційних у
розмірі 435,5 грн., при цьому суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи; визнав
встановленими обставини, які не були
доведені, неправильно застосував норми
матеріального права.

В іншій частині рішення господарського
суду першої інстанції слід залишити
без змін як законне та обґрунтоване.

Судовий збір, у відповідності до статті
49 Господарського процесуального
кодексу України у спорах, що виникають
при виконанні договорів, покладається
на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, пунктами 1,2,4 частини першої
статті 104, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року у справі № 922/3881/13 в частині
відмови в задоволенні позову скасувати
частково.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж про стягнення заборгованості за
договором постачання теплової енергії
за період з жовтня 2010 року по квітень
2011 рік задовольнити.

Стягнути з фізичної особи підприємця -
ОСОБА_2 (АДРЕСА_3) на користь Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж (64309, Харківська область, м. Ізюм,
пров. Каретний, 32. Код ЄДРПОУ ) 26575,84
грн. - основного боргу, 2027,66 грн. - 3%
річних, 435,5 грн. - інфляційних та судовий
збір за подання позовної заяви у сумі
1720,50 грн. та апеляційної скарги у сумі
860,25 грн.

В іншій частині рішення господарського
суду Харківської області від 27
листопада 2013 року залишити без змін.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений
08.02.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Пелипенко Н.М.