ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 914/4151/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Орищин Г.В.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-торгівельне підприємство
«Гофротара-Закарпаття», с.Павшино
Мукачівського району Закарпатської
області

на рішення господарського суду
Львівської областівід 17.12.2013року

у справі №914/4151/13

за позовом:товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-торгівельне підприємство
«Гофротара-Закарпаття», с.Павшино
Мукачівського району Закарпатської
області

до відповідача:товариства з обмеженою
відповідальністю «Дунапак-Україна»,
м.Ходорів Львівської області

про стягнення заборгованості у сумі 30
085,19 грн.,

з участю представників:

від скаржника - Мужанов К. В.

від відповідача - Янклевич Я.Є.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 17.12.2013 року у
справі №9144151/13 (суддя Яворський Б.І.) за
позовом ТОВ «ВТП
«Гофротара-Закарпаття» до ТОВ
«Дунапак-Україна» про стягнення
заборгованості у сумі 26 167,43 грн.-
основного боргу, 3 323,44 грн. - пені та 698,99
грн. - 3% річних. відмовлено в
задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням
позивач-товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-торгівельне підприємство
«Гофротара-Закарпаття» подав до
Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 17.12.2013 року у справі №914415113,
посилаючись, зокрема, на те, що
оскаржуване рішення є незаконне,
винесене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи,
оскільки при винесенні оскаржуваного
рішення мало місце недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які господарський суд визнав
встановленими.

На думку апелянта господарський суд
Львівської області неповно з'ясував
усі фактичні обставини справи та не
дослідив і не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на
його думку підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

03.01.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-торгівельним підприємством
"Гофротара-Закарпаття" (продавець,
позивач у справі) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Дунапак-Україна" (покупець, відповідач
у справі) було укладено договір
купівлі-продажу товару №00015.

Відповідно до п.1.1 цього договору
продавець зобов'язується передати у
власність (повне господарське відання)
покупця товар, згідно Специфікації, яка
є невід'ємною частиною цього договору,
а покупець - прийняти і оплатити згідно
умов цього договору. Найменування
товару, його кількісні та якісні
показники, поставка якого буде
здійснюватися у відповідності до цього
договору, вказуються у Специфікаціях
(додатках до договору) (п. 2.1 договору).

Згідно п. 3.3 даного договору поставка
товару здійснюється транспортом
продавця.

Оплата здійснюється покупцем за умови
відтермінування 21 календарний день
шляхом перерахування коштів на
основний поточний рахунок продавця
згідно банківських реквізитів,
вказаних у договорі (п. 5.1. договору).

Як зазначено, у пункті 6.1 договору
продавець надає покупцю наступні
документи на товар, що постачається у
відповідності до договору:
рахунок-фактуру на товар; товарну
накладну; податкову накладну;
товаро-транспортну накладну на
перевезення автотранспортом.

Оригінали цих документів передаються
покупцеві при відвантаженні товару (п.
6.2. договору).

Відповідно до п. 6.3 договору приймання
товару по кількості здійснюється на
складі продавця, по якості товар
приймається на підприємстві покупця в
процесі використання, але не більше 30
календарних днів з моменту поставки.

Позивач стверджує, що поставив
відповідачу товар на суму 26 167,43 грн. При
розгляді даної справи в першій
інстанції, долучив до матеріалів
позову товарно-транспортну накладну
№ГФ-0000094 від 23.11.2012 р. про перевезення
вантажу, яка не підписана відповідачем.
Крім того, додав акт №23/111 від 23.11.2012 р.
здачі-приймання робіт (надання послуг)
згідно договору-заявки №ГТЗ 23-11-1 від
23.11.2012 р.

Крім того, заборгованість за
видатковою накладною №ГФ-0001473 від
23.11.2012 р. була предметом розгляду
господарського суду Львівської
області у справі №914/1225/13 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
Виробничо-Торгівельного Підприємства
"Гофротара-Закарпаття" до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дунапак-Україна" про стягнення
заборгованості у сумі 82 939,67 грн. Так,
рішенням суду від 11.06.2013 р. вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості за видатковою
накладною №ГФ-0001473 від 23.11.2012р.
залишено без розгляду, оскільки
позивачем не виконано вимог суду про
надання належним чином оформленої
видаткової накладної від 23.11.12 р., чи
інших належних і допустимих доказів,
які б підтверджували отримання
відповідачем спірної продукції.
Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 30.09.2013 р.
рішення господарського суду в цій
частині залишено без змін. Постановою
Вищого господарського суду України від
04.12.2013 р. залишено без змін постанову
Львівського апеляційного
господарського суду у справі №914/1225/13.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу
України, однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 662 ЦК передбачено, що продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
загального законодавства.

Згідно статті 664 ЦК України обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Товар
вважається наданим у розпорядження
покупця, якщо у строк, встановлений
договором, він готовий до передання
покупцеві у належному місці і покупець
поінформований про це.

В Законі України від 16.07.99 р. "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" зазначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
діяльність та підтверджує її
здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це не
можливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
N 88 від 24.05.95 року первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Первинні документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Також, п. 2.4, 2.5 Положення визначено, що
первинні документи (на паперових і
машино зчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Документ має
бути підписаний особисто, а підпис може
бути скріплений печаткою.

Відтак, видаткова накладна №ГФ-0001473 від
23.11.2012 р. на суму 26 167,43 грн., яка
визначена позивачем, як доказ поставки
товару відповідачу, не є первинним
документом, оскільки не містить усіх
необхідних вищенаведених реквізитів.
Так, у графі видаткової накладної
"Отримав(ла)" відсутній підпис
уповноваженої особи відповідача та
відтиск печатки товариства, що
підтверджується представником
позивача.

Товарно-транспортна накладна, на яку як
на доказ також посилається скаржник, не
може бути доказом отримання товару
відповідачем, оскільки вона лише
підтверджує факт укладення договору
перевезення і є єдиним для всіх
учасників транспортного процессу
юридичним документом, що призначений
для списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу та
обліку виконаної роботи. Про те, що
даний документ не може бути доказом
факту прийняття матеріальних
цінностей вантажоодержувачем від
вантажовідправника, зазначали і суди
апеляційної та касаційної інстанції у
справі №914/1225/13. Крім того, акт
здачі-приймання робіт №23/111, долучений
до матеріалів справи, засвідчує факт
надання транспортних послуг, а не
передачу товару від позивача до
відповідача.

Щодо акту звірки розрахунків,
долученого позивачем на підтвердження
заборгованості відповідача, суд
зазначає наступне. Акт звірки
розрахунків не є первинним документом
та не відображає безпосередньо
господарські операції та не
підтверджує факт їх здійснення.
Підписання сторонами акту звірки
взаєморозрахунків не підтверджує
існування чи відсутність будь-яких
зобов'язань сторін по договору та не є
дією, спрямованою на настання певних
юридичних наслідків, а тому підстави
для його застосування до спірних
правовідносин відсутні. Тому
зазначений акт не є доказом, що
підтверджує наявність заборгованості
відповідача перед позивачем.

Згідно ст.. 712 Цивільного кодексу
України обов'язок продавця передати
товар у власність другій стороні
кореспондується з обов'язком покупця
прийняти товар.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, доводи скаржника
зазначені в апеляційній скарзі,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівськийапеляційнийгосподарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду
Львівської області від 17.12.2013р. у справі
№ 914/4151/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2.Судові витрати покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4.Повний текст постанови складено « 18»
лютого 2014р.

Головуючий суддя
Михалюк О. В.

суддя
Орищин Г.В.

суддя
Мельник Г. І.