м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк"доПриватного підприємства
"Вектор"за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на сторонівідповідача:1.
Вечірського Валентина Анатолійовича 2.
Клименка Сергія Дмитровича 3.
Товариства з обмеженою
"Траєкторія"прозвернення стягнення на
предмет іпотекиГоловуючий, суддя Бойко
Судді: Мудрий С.М.
Представники сторін:
від позивача:Діденко М.В.від
відповідачів:не з'явивсявід третьої
особи 1:Левченко А.Л.від третьої особи
2:не з'явивсявід третьої особи 3:не
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі -
"Банк") звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом до
Приватного підприємства "Вектор"
(надалі - "Підприємство") про звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Позовні вимоги з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог від 25.09.2013 р.
та клопотання про зміну предмету
позову від 22.10.2013 р. обґрунтовані тим, що
відповідач належним чином взяті на
себе грошові зобов'язання за кредитним
договором №VL884 від 11.06.2008 р. по
поверненню суми кредиту у розмірі 1 455
000,00 грн., сплаті відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 3 193 666,27 грн. та комісії у
розмірі 6 515,10 грн. не виконав, у зв'язку з
чим позивач вказує на наявність
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки за договором іпотеки
від 11.06.2008 р., а саме: нежилі приміщення
(літ. А) загальною площею 195,20 кв.м.,
розташовані за адресою: м. Київ, вул.
Полярна, 8-А, в рахунок погашення
наведеної заборгованості.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.07.2013 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.08.2013 р. у зв'язку із неявкою
представника відповідача розгляд
справи відкладено до 29.08.2013 р.
29.08.2013 р. через канцелярію суду
представником відповідача було подано
заяву за змістом якої просив припинити
провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України у зв'язку із вчинення
приватним нотаріусом виконавчого
напису на договорі іпотеки.
29.08.2013 р. через канцелярію суду
представником Вечірського Валентина
Анатолійовича було подано клопотання
про залучення останнього до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача,
мотивуючи таке звернення тим, що така
особа є поручителем відповідача, а тому
вирішення даного спору може вплинути
на його права та обов'язки.
Ухвалою господарського суду міста від
29.08.2013 р. в задоволенні заяви
відповідача про припинення
провадження у справі відмовлено,
залучено до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Вечірського
Валентина Анатолійовича та Клименка
Сергія Володимировича, розгляд справи
відкладено до 12.09.2013 р.
11.09.2013 р. через канцелярію
представником відповідача було подано
клопотання про призначення у справі
судово-економічної експертизи.
Судом вирішення питання щодо
призначення у справі
судово-економічної експертизи
відкладено на більш пізню стадію
розгляду справи.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 р. задоволено
клопотання позивача та продовжено
розгляд справи на 15 днів, у зв'язку із
неявкою представника третьої особи 2
розгляд справи відкладено до 26.09.2013 р.
25.09.2013 р. через канцелярію суду
представником відповідача було подано
клопотання про залучення до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Траєкторія",
мотивуючи таке звернення тим, що така
особа є поручителем відповідача, а тому
вирішення даного спору може вплинути
на його права та обов'язки.
25.09.2013 р. представником позивача через
канцелярію суду було подано заяву про
зменшення розміру позовних вимог.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.09.2013 р. залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Траєкторія", розгляд
справи відкладено до 07.10.2013 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.10.2013 р. розгляд справи
вирішено здійснювати колегіально у
складі трьох суддів.
Розпорядження Голови господарського
суду міста Києва від 07.10.2013 р. для
визначено наступний склад суду: суддя
Бойко Р.В. (головуючий), судді: Нечай
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.10.2013 р. прийнято до
призначено її до розгляду на 24.10.2013 р.
22.10.2013 р. через канцелярію суду
представником позивача подано
клопотання за змістом якого просив: в
рахунок погашення заборгованості
відповідача за кредитним договором
№VL884 від 11.06.2008 р. в розмірі 4 655 181,37 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 11.06.2008 р., а
саме: нежилі приміщення (літ. А)
загальною площею 195,20 кв.м., розташовані
за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8-А;
встановити спосіб реалізації предмету
іпотеки, передбачений ст. 38 Закону
України "Про іпотеку", шляхом продажу
наведеного майна позивачем від свого
імені будь-якій особі за початковою
ціною не нижче 1 545 900,00 грн.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 24.10.2013 р. у зв'язку
із перебуванням судді Нечая О.В. у
для розгляду колегії суддів у складі:
суддя Бойко Р.В. (головуючий), судді:
Босий В.П., Стасюк С.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.10.2013 р. колегією суддів
прийнято до провадження справу
Суд відзначає, що подане 22.10.2013 р. через
канцелярію суду представником
позивача клопотання за своїм змістом є
заявою про зміну предмету позову, а
враховуючи, що розгляд справи після
зміни складу суду по суті не
розпочинався, то в силу положень ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України підлягає прийняттю до
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.10.2013 р. у зв'язку із неявкою
представника відповідача та третіх
осіб розгляд справи відкладено до
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 07.11.2013 р. у зв'язку
із перебуванням судді Босого В.П. у
розгляду колегії суддів у складі: суддя
Бойко Р.В. (головуючий), судді: Баранов
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.11.2013 р. колегією суддів
прийнято до провадження справу
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.11.2013 р. у зв'язку із неявкою
представника відповідача та третіх
осіб 2, 3 розгляд справи відкладено до
27.12.2013 р. до канцелярії суду надійшло
клопотання про застосування строків
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 13.01.2014 р. у зв'язку
із перебуванням судді Бойка Р.В. у
розгляду колегії суддів у складі: суддя
Босий В.П. (головуючий), судді: Баранов
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.01.2014 р. колегією суддів
прийнято до провадження справу
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 20.01.2014 р. у зв'язку
із поверненням судді Бойка Р.В. з
розгляду колегії суддів у складі: суддя
Бойко Р.В. (головуючий), судді: Баранов
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.01.2014 р. колегією суддів
прийнято до провадження справу
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 10.02.2014 р. справу
суддів у складі: суддя Бойко Р.В.
(головуючий), судді: Мудрий С.М., Стасюк
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 р. колегією суддів
прийнято до провадження справу
Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримує та просить задовольнити їх
В судове засідання представник третьої
особи 1 з'явився, проти позову
заперечує, в його задоволенні просить
Судом в задоволенні клопотання
відповідача про призначення у справі
судово-економічної експертизи
відмовлено, з огляду на недоведеність
останнім наявності обставин, з якими
приписи ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України
пов'язують необхідність призначення
проведення судової експертизи, а саме:
не доведено необхідності для вирішення
даного спору роз'яснення поставлених в
такому клопотанні питань.
Відповідач та треті особи 2, 3,
повідомлені про час і місце розгляду
справи належним чином, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду, своїх повноважних
представників в судове засідання не
направили, про поважні причини неявки
суд не повідомили.
Місцезнаходження відповідача за
на яку було відправлено ухвали суду,
підтверджується інформацією з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, яка
містить на офіційному веб-сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр" за
матеріалами справи та вказано в позові.
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час і
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час і місце судового
засідання відповідач, треті особи 2, 3
були належним чином повідомлені,
пояснення представника відповідача
стосовно суті спору викладені в його
клопотаннях та заслухані в попередніх
судових засідання, то на підставі
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
може бути розглянута за наявними в ній
матеріалами, а необхідність у
відкладенні її розгляду відсутня.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2008 р. між Закритим акціонерним
товариство Комерційний банк
"Приватбанк" (після зміни
організаційно-правової форми -
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Приватбанк") та
Підприємством (позичальник) було
укладено кредитний договір №VL884
(надалі - "Кредитний договір")
відповідно до умов якого Банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит в формі відновлювальної
кредитної лінії з лімітом у розмірі 1 455
000,00 грн., а позичальник зобов'язався
повернути кредитні кошти в строк до
10.06.2009 р., сплатити відсотки за
користування кредитними коштами та
винагороду.

За змістом п.п. 4.1, 4.2 Кредитного
договору за користування кредитом в
період з моменту його видачі до
погашення позичальник сплачує
відсотки в розмірі 23% річних, а випадку
порушення останнім зобов'язання щодо
повернення кредитних коштів - в розмірі
54% від суми неповернутого кредиту.

На виконання умов Кредитного договору
позивачем в якості надання відповідачу
кредиту було перераховано на його
рахунок грошові кошти в загальному
розмірі 1 455 000,00 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №2/26 від 19.06.2008 р.

11.06.2008 р. з метою забезпечення виконання
Кредитного договору між Підприємством
(іпотекодавець) та Закритим
акціонерним товариство Комерційний
банк "Приватбанк" (після зміни
організаційно-правової форми -
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Приватбанк")
(іпотекодержатель) було укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Воробйовою К.В. та
зареєстрований в реєстрі за №987,
(надалі - "Договір іпотеки") за змістом
якого іпотекодавець в забезпечення
виконання зобов'язань перед Банком за
Кредитним договором передав в іпотеку
нерухоме майно - нежилі приміщення (літ.
А) загальною площею 195,20 кв.м.,
розташовані за адресою: м. Київ, вул.
Полярна, 8-А.

Також, з метою забезпечення виконання
відповідачем умов Кредитного договору
11.06.2008 р. між Банком (кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Траєкторія",
Вечірським Валентином Анатолійовичем,
Клименком Сергієм Дмитровичем,
(поручителі) було укладено договори
поруки №VL884/Р, №VL884/Р2 та № VL884/Р3
відповідно, за змістом яких поручителі
поручилися перед кредитором за
виконання Підприємством взятих на себе
згідно Кредитного договору
зобов'язань.

Рішенням апеляційного суду міста Києва
від 18.04.2012 р. у справі №22-42/2012 за позовом
Банку в особі Київського Головного
регіонального управління Закритого
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" до Підприємства,
Клименка С.Д., Вечірського В.А. про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом Клименка С.Д. до
Банку в особі Київського Головного
регіонального управління Закритого
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" про визнання
недійсною частини кредитного договору:
позов Банку в особі Київського
Головного регіонального управління
Закритого акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" про
стягнення заборгованості задоволено;
стягнуто солідарно з Клименка С.Д. та
Підприємства на користь Банку
заборгованість по кредиту в сумі 1 455
000,00 грн., проценти в сумі 461 176,27 грн.,
прострочену комісію в сумі 6 515,10 грн.,
пеню в сумі 137 410,86 грн., судові витрати в
сумі 1 395,00 грн.; стягнуто солідарно з
Вечірського В.А. та Підприємства на
користь Банку заборгованість по
кредиту в сумі 1 455 000,00 грн., проценти в
сумі 461 176,27 грн., прострочену комісію в
сумі 6 515,10 грн., пеню в сумі 137 410,86 грн.,
судові витрати в сумі 1 395,00 грн.

Листом від 12.03.2013 р. Банк звернувся до
Підприємства з претензією за змістом
якою вимагав погасити заборгованість
за Кредитним договором, а також,
повідомив, що у випадку невиконання
наведеної вимоги Банком буде розпочато
звернення стягнення на предмет іпотеки
за Договором іпотеки.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням позичальником грошового
зобов'язання за Кредитним договором по
поверненню кредиту та сплаті відсотків
за користування кредитними коштами, у
зв'язку з чим позивач вказує на
існування підстав для звернення в
рахунок погашення наведеної
заборгованості стягнення на предмет
іпотеки за Договором іпотеки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

В даному випадку спірні правовідносин
між сторонами виникли на підставі
Кредитного договору та Договору
іпотеки, а тому вони підпадають під
правове регулювання в т.ч. § 6 Глави 49,
Глави 71 Цивільного кодексу України та
Закону України "Про іпотеку".

Вказані договори є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського
кодексу України кредитні відносини
здійснюються на підставі кредитного
договору, що укладається між
кредитором і позичальником у письмовій
формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Факти надання Банком на виконання умов
Кредитного договору Підприємству
кредиту у розмірі 1 455 000,00 грн.,
прострочення Підприємством виконання
зобов'язання по поверненню кредитних
коштів, сплаті процентів за
користування такими коштами та їх
поверненню були встановлені
Апеляційним судом міста Києва при
розгляді справи №22-42/2012 за наслідками
розгляду якої було прийнято рішення
від 18.04.2012 р. яким вирішено стягнути:
солідарно з Клименка С.Д. та
Підприємства на користь Банку
заборгованість по кредиту в сумі 1 455
000,00 грн., проценти в сумі 461 176,27 грн.,
прострочену комісію в сумі 6 515,10 грн.,
пеню в сумі 137 410,86 грн., судові витрати в
сумі 1 395,00 грн.; солідарно з Вечірського
В.А. та Підприємства на користь Банку
заборгованість по кредиту в сумі 1 455
000,00 грн., проценти в сумі 461 176,27 грн.,
прострочену комісію в сумі 6 515,10 грн.,
пеню в сумі 137 410,86 грн., судові витрати в
сумі 1 395,00 грн.

Частиною 4 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, є обов'язковим для господарського
суду щодо фактів, які встановлені судом
і мають значення для вирішення спору.

Наведений факт має преюдиційне
значення та не підлягає повторному
доведенню.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про незалежність судової
влади" від 13.06.2007 р. №8 передбачено, що за
змістом частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
встановлено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (див.
рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v.
Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v.
Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та
юрисдикцію Європейського суду з прав
людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення
Європейського суду з прав людини від
19.02.2009 р. у справі "Христов проти
України" одним з основоположних
аспектів верховенства права є принцип
юридичної визначеності, згідно з яким у
разі остаточного вирішення спору
судами їхнє рішення, що набрало
законної сили, не може ставитися під
сумнів (див. справу "Брумареску проти
Румунії", п. 61). Принцип юридичної
визначеності вимагає поваги до
принципу res judicata, тобто поваги до
остаточного рішення суду. Згідно з цим
принципом жодна сторона не має права
вимагати перегляду остаточного та
обов'язкового до виконання рішення
суду лише з однією метою - домогтися
повторного розгляду та винесення
нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного у суду
відсутні підстави для повторного
доказування наведених обставин
(порушення Підприємством умов
Кредитного договору та наявності його
обов'язку по поверненню на користь
Банку суми кредиту у розмірі 1 455 000,00
грн., сплаті нарахованих станом на
07.10.2009 р. відсотків у розмірі 461 176,27 грн.
та комісії у розмірі 6 515,10 грн.), адже
існування даних обставин підтверджує
судове рішення, яке не може бути
поставлене під сумнів.

Переоцінка факту наявності наведеного
обов'язку Підприємства перед Банком за
Кредитним договором буде свідчити про
поставлення під сумнів судового
рішення у справі №22-42/2012, що є
недопустимим.

Таким чином, факт наявності у
Підприємства зобов'язання по сплаті на
користь Банку наведених грошових
коштів належним чином підтверджується
у встановленому законодавством
порядку.

Також, позивачем заявлено вимогу про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості по
сплаті нарахованих за користування
кредитними коштами відсотків, що були
нараховані позивачем за період з 08.10.2009
р. 12.03.2013 р. (тобто, за наступний період
після прийняття Апеляційним судом
міста Києва рішення від 18.04.2012 р. у
справі №22-42/2012 та які не були предметом
розгляду у наведеній справі) у розмірі 2
732 490,00 грн.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу
України встановлено, що позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Сторонами в умовах Кредитного договору
(п.п. А.3, А.6, А.7, А.8, 4.1, 4.2, 4.3) було
погоджено обов'язок відповідача по
сплаті відсотків за користування
кредитним коштами, визначено їх розмір
та порядок оплати.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем обов'язку по сплаті
відсотків за користування отриманими
від Банку кредитними коштами у період з
08.10.2009 р. по 12.03.2013 р. належним чином
виконано не було у зв'язку з чим виникла
заборгованість, розмір якої станом на
12.03.2013 р. становив 2 732 490,00 грн.

З огляду на викладене, станом на 12.03.2013
р. (встановлена позивачем дата, на яку
визначається сума заборгованості
відповідача за Кредитним договором)
заборгованість Підприємства за
Кредитним договором перед Банком
становить: по поверненню суми кредиту -1
455 000,00 грн., сплаті нарахованих станом
на 07.10.2009 р. відсотків у розмірі 461 176,27
грн. та комісії у розмірі 6 515,10 грн.; по
сплаті відсотків за користування
кредитними коштами - 3 193 666,27 грн. (461 176,27
грн. - за період до 07.10.2009 р. + 2 732 490,00 грн.
- за період після 07.09.2009 р. до 12.03.2013 р.);
по сплаті комісії у розмірі 6 515,10 грн.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 572 Цивільного
кодексу України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу
України іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Положеннями ч. 1 ст. 574 Цивільного
кодексу України встановлено, що
застава виникає на підставі договору,
закону або рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про іпотеку" іпотека вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що з
метою забезпечення виконання
відповідачем взятих на себе за
Кредитним договором зобов'язань між
Банком та Підприємством було укладено
Договір іпотеки, яким було забезпечено
виконання усіх грошових зобов'язань
відповідача за Кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

За змістом ст. 35 Закону України "Про
іпотеку" у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги.

Пунктом 18.8.1. Договору іпотеки
встановлено, що іпотекодержатель має
право з метою задоволення своїх вимог
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку, якщо в момент настання
термінів виконання позичальником
якого-небудь із зобов'язань,
передбачених Кредитним договором, вони
не будуть виконані.

За змістом п. 24 Договору іпотеки
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється у випадках, передбачених
п.п. 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору,
відповідно до розділу V Закону України
"Про іпотеку" на підставі рішення суду,
або на підставі виконавчого напису
нотаріуса, або згідно із застереженням
про задоволення вимог іпотеко
держателя, що викладається в цьому
договорі.

З огляду на те, що матеріалами справи
підтверджується наявність у
відповідача перед позивачем
заборгованості за Кредитним договором
у загальному розмірі 4 655 181,37 грн., то
вимога позивача про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
Договором іпотеки в рахунок погашення
такої заборгованості є правомірною та
обґрунтованою.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Суд відзначає, що положеннями чинного
законодавства України не встановлено
спеціальних строків позовної давності
щодо вимог про звернення стягнення на
предмет застави (іпотеки), тобто, до
таких вимог підлягає застосуванню
загальний строк тривалістю три роки.

При цьому, збільшення сторонами на
підставі положень ст. 259 Цивільного
кодексу України в умовах Кредитного
договору (п. 5.7) строків позовної
давності щодо вимог про стягнення
кредитних коштів, відсотків за
користування ними, винагороди,
неустойки - пені, штрафів до 5-ти років
не може свідчити про автоматичне
збільшення строків позовної давності
щодо вимоги про стягнення таких коштів
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки за Договором іпотеки, адже така
вимога є відмінною від визначених в п.
5.7 Кредитного договору вимог, виникає з
інших правовідносин та є додатковою по
відношенню до вимоги стягнення суми
кредитних коштів, а сторонами не було
погоджено продовження строків
позовної давності за нею.

Тобто, продовження перебігу строку
позовної давності щодо основної вимоги
(повернення кредитних коштів), який був
збільшений за погодженням сторін, не
впливає на закінчення перебігу строку
позовної давності щодо додаткової
вимоги (звернення стягнення на предмет
іпотеки).

Аналогічні висновки містяться в
постанові Вищого господарського суду
України від 23.01.2014 р. у справі №906/403/13 за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" до Публічного
акціонерного товариства
"Радомишльський машинобудівний завод"
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, застави та передачу предмета
застави в заклад.

Частиною 1 ст. 260 Цивільного кодексу
України встановлено, що позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими статтями 253-255 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного
кодексу України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи порушення
виконання відповідачем зобов'язання по
поверненню кредитних коштів за
Кредитним договором (основного
зобов'язання), що мало бути виконано до
10.06.2009 р., а відтак, з огляду на положення
18.8.1 Договору іпотеки, право звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості по
поверненню кредитних коштів у розмірі 1
455 000,00 грн. у позивача виникло з 11.06.2009 р.,
тобто, перебіг строку позовної
давності за такою вимогою почався саме
з вказаної дати та 10.06.2012 р. сплив.

Позовна заява у даній справі подана до
суду 25.07.2013 р., тобто більше чим через
один рік після спливу позовної
давності.

При цьому, суд відзначає, що вчинення
12.02.2010 р. приватним нотаріусом
виконавчого напису №841 на Договорі
іпотеки про стягнення з Підприємства
на користь Банку боргу у розмірі 2 456 736,90
грн. шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки не є обставиною, з якою
положення ст.ст. 263, 264 Цивільного
кодексу України пов'язують факт
зупинення/переривання перебігу
позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

27.12.2013 р. через канцелярію суду було
подано клопотання про застосування
строку позовної давності.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності,
про застосування якої заявлено
відповідачем, сплив, а судом не
встановлено обставин, передбачених ст.
268 Цивільного кодексу України або
іншими законами, та поважних причини
його пропуску, то за таких обставин, в
задоволенні позову в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки за
Договором іпотеки в рахунок погашення
заборгованості по повернення
кредитних коштів у розмірі 1 455 000,00 грн.
необхідно відмовити.

Стосовно вимоги позивача про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
Договором іпотеки в рахунок погашення
заборгованості по сплаті відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 3 193 666,27 грн. та комісії у
розмірі 6 515,10 грн. суд відзначає
наступне.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу
України зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Згідно із абз. 3 п. 5.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
позовна давність обчислюється окремо
щодо основної і щодо кожної додаткової
вимоги. Відтак, можливий сплив позовної
давності щодо додаткової вимоги, тоді
як за основною вимогою позовна
давність триватиме. Але якщо позовна
давність спливла за основною вимогою,
то вважатиметься, що вона спливла і
стосовно додаткової вимоги.

З огляду на викладені приписи та
враховуючи, що згідно положення ст.ст.
1048, 1056-1 Цивільного кодексу України
зобов'язань зі сплати відсотків є
акцесорним по відношенню до
зобов'язання з повернення кредиту, то
при закінчення строку позовної
давності по вимогам про повернення
кредиту (в даному випадку звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення кредиту) закінчується і
строк позовної давності по вимогам про
сплату відсотків, які нараховуються у
відповідності до ст.ст. 1048, 1056-1
Цивільного кодексу України (в даному
випадку звернення стягнення на предмет
іпотеки в рахунок погашення відсотків
за користування кредитним коштами).

Наведений висновок узгоджується з
викладеними в п. 5.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
роз'ясненнями застосування строків
позовної давності при вирішення
спорів, що виникають на підставі ст.ст.
536, 625, 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу
України, якими вказується на сплив
позовної давності за вимогою про
сплату відсотків (процентів) у випадку
спливу позовної давності за вимогою
про стягнення основної заборгованості.

Таким чином, оскільки судом відмовлено
в задоволенні позову в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
за Договором іпотеки в рахунок
погашення заборгованості по
поверненню кредитних коштів (основна
вимога) у зв'язку із спливом строку
позовної давності, то згідно ст.ст. 266,
267 Цивільного кодексу України та
враховуючи заяву відповідача про
застосування строку позовної давності,
підстави для задоволення позову в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки за Договором іпотеки в рахунок
погашення заборгованості по сплаті
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 3 193 666,27 грн. та
комісії у розмірі 6 515,10 грн. (додаткові
вимоги) у суду відсутні.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог Банку необхідно
відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк"
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 14.02.2014 р.

Головуючий, суддя
Р.В. Бойко

Судді:
С.М. Мудрий

С.В. Стасюк