КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2014 р. Справа№ 5011-34/6734-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

представники сторін:

від позивача (за первісним позовом,
відповідача за зустрічними позовами
ТОВ «ВО Укрфарм» та ТОВ «Здоров'я»): не
з'явився

від відповідача-1(за первісним позовом,
третьої особи-1 за зустрічними позовами
ТОВ «ВО Укрфарм» та ТОВ «Здоров'я»): не
з`явився;

від відповідача-2(за первісним позовом,
третьої особи-1 за зустрічними позовами
ТОВ «ВО Укрфарм» та ТОВ «Здоров'я»): не
з`явився;

від відповідача-3 (за первісним позовом,
позивача за зустрічним позовом ТОВ «ВО
Укрфарм», третьої особи-3 за зустрічним
позовом ТОВ «Здоров'я»): не з`явився;

від відповідача-4(за первісним позовом,
третьої особи-3 за зустрічним позовом
ТОВ «ВО Укрфарм», третьої особи-4 за
зустрічним позовом ТОВ «ВО Укрфарм»):
не з`явився;

від відповідача-5(за первісним позовом,
третьої особи-4 за зустрічним позовом
ТОВ «ВО Укрфарм», третя особа-5 за
зустрічним позовом ТОВ «Здоров'я»): не
з'явився;

від відповідача-6(за первісним позовом,
третя особа-5 за зустрічним позовом ТОВ
«ВО Укрфарм», позивач за зустрічним
позовом ТОВ «Здоров'я»): не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм"

на рішення господарського суду міста
Києва від 25.11.2013

у справі №5011-34/6734-2012 (колегія суддів:
головуючий суддя Сташків Р.Б., судді:
Ващенко Т.М., Літвінова М.Є.),

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до 1.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Боско",

2.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віто-Фарм",

3.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Укрфарм",

4.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ніка холдінг інвест",

5.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм",

6.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Здоров'я",

про стягнення 1 607 860,01 грн.

за зустрічною позовною заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
об'єднання "Укрфарм"

до Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль",

третя особа 1 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Боско",

третя особа 2 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Віто-Фарм",

третя особа 3 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ніка холдінг інвест",

третя особа 4 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм",

третя особа 5 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Здоров'я"

про визнання недійсним Договору поруки
№12/14/1009 від 19.10.2010,

за зустрічною позовною заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Здоров'я"

до Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль",

третя особа 1 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Боско",

третя особа 2 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Віто-Фарм",

третя особа 3 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Укрфарм",

третя особа 4 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ніка холдінг інвест",

третя особа 5 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм"

про визнання недійсним Договору поруки
№12/14/1024 від 19.10.2010,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 по справі №5011-34/6734-2012,
повний текст якого складено 02.12.2013,
первісний позов задоволено, а саме,
стягнуто солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Боско"
(далі по тексту - Відповідач-1),
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віто-Фарм" (далі по
текту - Відповідач-2), Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
об'єднання "Укрфарм" (далі по текту -
Відповідач-3), Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ніка холдінг інвест"
(далі по текту - Відповідач-4),
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм" (далі по
текту - Відповідач-5), Товариства з
обмеженою відповідальністю "Здоров'я"
(далі по текту - Відповідач-6) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" (далі по тексту
- Позивач) 1 354 221,11 грн. заборгованості за
кредитом, 253 638,90 грн. заборгованості за
процентами, а також 32 157,20 грн. судового
збору. В задоволенні зустрічних
позовів Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Укрфарм" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Здоров'я" відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення первісного позову
мотивовано тим, що висновком
судово-економічної експертизи КНДІСЕ
№ 6930/9686/9687/13-45 від 27.09.2013 та залученими
до справи платіжним документами і
документами про рух коштів між
сторонами, підтверджується
заборгованість Відповідача-1 за тілом
кредиту станом на 31.05.2012 в розмірі 1 356
133,65 грн., а також підтверджується
заборгованість Відповідача-1 за
нарахованими, але не сплаченими
відсотками станом на 31.05.2012 в сумі 253 638,90
грн., а тому судом задоволено вимоги
позивача щодо стягнення з Відповідача-1
як боржника за Кредитним договором, та
від Відповідачів 2-6, як солідарних
поручителів за Договорами поруки, 1 356
133,65 грн. За тілом кредиту та 253 638,90 грн.
Нарахованих, але не сплачених
відсотків.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
об'єднання "Укрфарм" визнання
недійсним Договору поруки №12/14/1009 від
19.10.2010, мотивано тим, що з огляду на
відсутність передбаченого законом
обов'язку укладати договір поруки лише
за згодою боржника, а тому відсутність
згоди боржника на укладення договору
поруки не порушує умови дійсності
договору поруки і не є підставою
недійсності зазначеного правочину.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Здоров'я"
про визнання недійсним Договору поруки
№12/14/1024 від 19.10.2010, ґрунтується на тому,
якщо кредитним договором не визначено
інші умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково, і таким строком не може
бути лише несплата чергового платежу.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. А
оскільки Кредитним договором
визначено кінцевий термін погашення
кредиту до 19.10.2012, то в даному випадку не
сплинув шестимісячний строк
пред'явлення вимоги, оскільки кредитор
звернувся з відповідним позовом до
суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 25.11.2013 в частині
присудження до стягнення з Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Віто-Фарм", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Укрфарм", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ніка холдінг інвест",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Здоров'я" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" процентів за
користування кредитом у сумі 253 638,90
грн., Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення суду
першої інстанції в наведеній частині
скасувати та постановити в цій частині
нове рішення, яким у позові відмовити.

Доводи апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфафарм"
зводяться до того, що в укладених
договорах поруки визначений строк дії
договорів поруки, але не визначений
строк, на який надається порука. Судом
першої інстанції не було враховано
тієї обставини, що оскільки в договорах
поруки не визначено строку поруки, а
тому він визначається законом, зокрема
ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, і
становить у даному випадку 6 місяців, і
який сплинув на момент звернення
позивача за первісним позовом до суду.
Апелянт вказує на те, що оскільки
позивач - Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль" -
звернувся до суду з пропуском
відповідного 6-місячного строку, порука
солідарних боржників припинилась в
силу вимог закону, а тому підстави для
солідарного стягнення процентів за
користування кредитом у сумі 253 638,90 грн.
- були відсутні.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм" у справі
№ 5011-34/6734-2012 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Згідно розпорядження Голови
Київського апеляційного
господарського суду, було сформовано
для розгляду апеляційної скарги по
справі № 5011-34/6734-2012 колегію суддів у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфафарм"
прийнято до провадження та порушено
апеляційне провадження, розгляд справи
призначено на 05.02.2014.

Представник Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" в
судовому засіданні 05.02.2014 проти
апеляційної скарги заперечував, просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, як таке, що винесено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Також, у письмовому відзиві на
апеляційну скаргу, Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль"
вказувало на те, що на підставі
узгоджених сторонами згідно
Додаткових угод від 25.11.2010 та від 27.07.2011
змін до Кредитного договору, Позивач
відкрив Відповідачу-1 відновлювальну
кредитну лінію з лімітом 1859933,65грн., з
кінцевим терміном погашення кредиту -
19.10.2012, в забезпечення якого були
укладені договори поруки. В вою чергу,
ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу
України визначено, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом 6
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Таким
чином, шестимісячний строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
основного зобов'язання, тобто з 19.10.2012,
що і було дотримано позивачем за
первісним позовом шляхом зверненян до
суду з відповідним позовом 21.05.2012, тобто
в межах вказаного строку.

В судовому засіданні 05.02.2014 представник
відповідача-5 (апелянта) підтримав
апеляційну скаргу, просив рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віто-Фарм",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Укрфарм", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ніка холдінг інвест",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Здоров'я" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" процентів за
користування кредитом у сумі 253 638,90 грн.
скасувати та постановити в цій частині
нове рішення, яким у первісному позові
в цій частині - відмовити.

В судове засідання 05.02.2014 відповідачі -1,
-2, -3, -4, -6 своїх представників не
направили, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014 розгляд
справи за апеляційною скаргою
відкладено до 19.02.2014.

В судове засідання 19.02.2014 сторони
представників не направили, через
канцелярію суду заяв та клопотань не
подавали. Причин неявки суд не
повідомили.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду,
судова колегія вважає можливим
розглянути справу за наявними у ній
матеріалами.

Частиною другою статті 101
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
місцевого господарського суду має бути
залишено без змін, виходячи із
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується наявними
матеріалами справи, 16.11.2007 між ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" (назву змінено
на публічне акціонерне товариство
"Райфайзен Банк Аваль", Позивач, Банк),
як кредитором, та Відповідачами 1-4, як
позичальниками, було укладено
генеральну кредитну угоду № 010/14/209, з
подальшими змінами та доповненнями
(далі - Генеральна кредитна угода) про
надання кредитних коштів у порядку та
на умовах, визначених Генеральною
кредитною угодою та кредитних
договорах, укладених в її рамках.

3 урахуванням додаткових угод (належним
чином засвічені копії залучені до
справи), укладених в рамках Генеральної
кредитної угоди, до складу
позичальників з тими самими
зобов'язаннями також увійшли
Відповідачі 5 та 6.

Відповідно до п. 1.2 Генеральної
кредитної угоди в редакції додаткової
угоди від 25.11.2010, загальний розмір
основної (позичкової) заборгованості
Відповідачів перед Позивачем по
договорам, укладеним в рамках даної
угоди, в будь-який момент дії даної
угоди не може перевищувати суми,
еквівалентної 4770000 дол.США, за курсом
НБУ на дату надання кредитних коштів, з
наступними сублімітами:

- 1859933,65 грн. - на фінансування поточної
діяльності Відповідача-1 (субліміт-1);

- 549916 дол.США - на фінансування поточної
діяльності Відповідача-1 (субліміт-2);

- 2100000 грн. - на фінансування поточної
діяльності Відповідача-3 (субліміт-3);

- 2627451 дол.США - на придбання та
рефінансування витрат на придбання
нежилих приміщень корпоративних прав
та основних засобів для Відповідача-4
(сублімгг-4);

- 789337 дол.США - на придбання та
рефінансування витрат на придбання
земельних ділянок для Відповідача-4
(субліміт-5);

- 3000000 грн. - на поповнення обігових
коштів для Відповідача-5 (субліміт-6);

- 2692500 грн. - на поповнення обігових
коштів для Відповідача-6 (субліміт-7).

При цьому для Відповідачів 1, 3, 5 та 6
умовами Генеральної кредитної угоди в
редакції додаткової угоди від 25.11.2010
встановлені обмеження, що загальна
заборгованість за відновлювальними
кредитними лініями у національній
валюті в рамках Генеральної кредитної
угоди не повинна перевищувати суми 7 790
000 грн., а надання кредитних коштів для
Відповідачів 5 та 6 здійснюється при
пропорційному погашенні Відповідачем-1
кредиту за Кредитним договором №
010/14/226 від 27.11.2007.

Відповідно до п. 1.3 Генеральної
кредитної угоди, в редакції додаткової
угоди від 27.07.2011, встановлені наступні
строки користування кредитними
коштами:

- за сублімітами з 1 по 3 - до 19.10.2012;

- за сублімітами 4 та 5 - до 15.11.2012;

- сублімітами 6 та 7 - до 26.10.2012.

Відповідно до п. 2.1 Генеральної
кредитної угоди, кредитні кошти
надаються на умовах забезпечення,
цільового використання, строковості,
повернення та плати за користування.

За приписами п. 4.1 Генеральної
кредитної угоди, на умовах цієї угоди
на підставі письмових заяв
Позичальників, Кредитор укладає
кредитні договори в рамках лімітів та
сублімітів, встановлених п. 1.2 угоди
(належним чином засвідчені копії
договорів залучені до справи),
відкриває позичкові рахунки та надає
кредитні кошти згідно умов кредитних
договорів.

Відповідно до п. 5.1 Генеральної
кредитної угоди, Позичальники
зобов'язуються використати отримані
кредитні кошти і забезпечити
повернення одержаних кредитів, сплату
нарахованих відсотків та комісійної
винагороди відповідно до умов Угоди та
Договорів, укладених в її рамках.

Так, в матеріалах справи наявні заяви
Відповідача-1, щодо перерахування
кредитних коштів згідно Кредитного
договору № 010/14/226 від 27.11.2007, укладеного
в рамках Генеральної кредитної угоди, з
подальшим укладанням додаткових угод
до нього (надалі - Кредитний договір),
предметом якого є відкриття Банком
Позичальнику відновлювальної
кредитної лінії.

На підставі вищевказаних заяв та за
умовами Кредитного договору (з
врахуванням додаткових угод) Позивачем
було перераховано на поточний рахунок
Відповідача-1 7879048 грн., про що свідчать
наявні у справі копії платіжних
доручень з відповідним призначенням
платежу.

Відповідно до додаткових угод, що
укладались до Кредитного договору, та
належним чином копії яких залучені до
матеріалів справи, за погодженням
сторін змінювався строк користування
кредитом, розмір відсотків річних,
ліміт кредитування тощо.

Так, на підставі узгоджених сторонами
згідно Додаткових угод від 25.11.2010 та від
27.07.2011 змін до Кредитного договору,
Позивач відкрив Відповідачу-1
відновлювальну кредитну лінію з
лімітом 1859933,65грн., з кінцевим терміном
погашення кредиту - 19.10.2012, та з платою
за користування кредитом в розмірі:

- з 27.11.2007 по 09.11.2008 - 12,5% річних;

- з 10.11.2008 по 09.11.2009 - 20,0% річних;

- з 10.11.2009 по 31.08.2010 - 23,0% річних;

- з 01.09.2010 по 30.09.2010 - 21,0% річних;

- з 01.10.2010 - 18,0% річних.

Згідно п. 2.1 Кредитного договору,
кредитні кошти призначені для
фінансування поточної діяльності та на
рефінансування кредитної
заборгованості Відповідача-1. Позивач
надає кредит на умовах його
забезпечення, цільового використання,
строковості, повернення та плати за
користування (п. 3.1 Кредитного
договору).

Відповідно до п. 3.2 та 6.1 Кредитного
договору, обчислення строку надання
кредиту, нарахування відсотків по
Кредитному договору здійснюється за
фактичне число календарних днів
користування кредитом, і Позичальник
зобов'язаний забезпечити повернення
одержаного кредиту та сплату
нарахованих відсотків, комісій та
штрафних санкцій, в разі їх виникнення.

Відповідно до статті 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, статтею 193 ГК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом першої інстанції,
і з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, та підтверджується наявними
матеріалами справи, зокрема
банківськими виписками, повернення
коштів за Кредитним договором
здійснювалось з порушенням
встановлених цим договором строків
оплат і не в повному обсязі.

Крім того, на виконання ухвали суду від
12.06.2013 Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз було
виконано судово-економічну експертизу,
за результатами якої надано висновок
за № 6930/9686/9687/13-45 від 27.09.2013 з питання
визначення розміру заборгованості
Відповідача-1 по кредиту та нарахованим
відсоткам за користування кредитом, та
відповідності цих розмірів залученим
до справи платіжним документам і
документам про рух коштів між
сторонами.

Стаття 32 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці
дані встановлюються зокрема
висновками судових експертів.

Відповідно до статті 42 Господарського
процесуального кодексу України,
висновок судового експерта повинен
містити докладний опис проведених
досліджень, зроблені в результаті їх
висновки і обгрунтовані відповіді на
поставлені господарським судом
питання.

Вимогами статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обгрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

З урахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відомості, викладені у висновку
судово - економічної експертизи
Київського науково - дослідного
інституту судових експертиз №
6930/9686/9687/13-45 від 27.09.2013, та встановлені
експертом обставини визнані Позивачем
та не спростовані Відповідачами
належними засобами доказування, а тому,
вказаний висновок судової експертизи у
відповідності до ст.ст. 33, 34, 41 ГПК
України обґрунтовано прийнято судом як
належний доказ по справі щодо
встановлення розміру заборгованості
Відповідача-1 по Кредитному договору.

Зокрема, згідно резолютивної частини
висновку судово - економічної
експертизи Київського науково -
дослідного інституту судових
експертиз № 6930/9686/9687/13-45 від 27.09.2013,
судовим експертом надано відповідь про
те, що документально підтверджується
заборгованість Відповідача-1 за тілом
кредиту станом на 31.05.2012 в розмірі 1 356
133,65 грн. (зокрема залученими до справи
платіжним документами та і документами
про рух коштів між сторонами).

При цьому в матеріалах справи наявні
платіжні доручення, які не увійшли у
період, зазначений у виписках банку та
в розрахунок заборгованості за
Кредитним договором станом на 19.06.2013, а
саме за період з 27.06.2012 по 31.10.2012 було
погашено заборгованість за тілом
кредиту на суму 1595,04 грн. Крім того,
Відповідачем-1 здійснювалось подальше
часткове погашення боргу за тілом
кредиту в період з 11.01.2013 по 29.05.2013 на
загальну суму 317,50 грн., що
підтверджується відповідними
банківськими виписками, залученими до
матеріалів справи.

Також, згідно резолютивної частини
висновку судово - економічної
експертизи Київського науково -
дослідного інституту судових
експертиз № 6930/9686/9687/13-45 від 27.09.2013,
судовим експертом надано відповідь про
те, що документально підтверджується
заборгованість Відповідача-1 за
нарахованими, але не сплаченими
відсотками станом на 31.05.2012 в сумі 253 638,90
грн. (зокрема залученими до справи
платіжними документами і документами
про рух коштів між сторонами).

Доказів подальшого погашення
заборгованості за тілом кредиту та
нарахованими відсотками матеріали
справи не містять.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що заборгованість Відповідача-1 за
тілом кредиту по Кредитному договору
становить 1354221,11 грн. (з розрахунку: 1 356
133,65 грн. (згідно висновку КНІСЕ №
6930/9686/9687/13-45 від 27.09.2013) - 1595,04 грн.
(погашення заборгованості за період з
27.06.2012 по 31.10.2012) - 317,50 грн. (погашення
боргу за тілом кредиту в період з 11.01.2013
по 29.05.2013)= 1354221,11 грн.), а по нарахованим,
але сплаченим відсоткам станом на
31.05.2012 становить 253 638,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Так, в забезпечення виконання
Кредитного договору, Позивачем було
укладено наступні договори поруки
(далі - Договори поруки) з поручителями:

- Договір поруки № 12/14/1035 від 19.10.2010 з
Відповідачем-2;

- Договір поруки № 12/14/1009 від 19.10.2010 з
Відповідачем-3;

- Договір поруки № 12/14/1016 від 19.10.2010 з
Відповідачем-4;

- Договір поруки № 12/14/1022 від 19.10.2010 з
Відповідачем-5;

- Договір поруки № 12/14/1024 від 19.10.2010 з
Відповідачем-6.

Відповідно до п.п 1.1 Договорів поруки,
Поручителі зобов'язуються відповідати
перед Позивачем солідарно з Боржником
(Відповідачем-1) за виконання кредитних
зобов'язань, у тому числі тих, що
виникнуть у майбутньому, які
випливають з умов Кредитного договору,
а саме: повернути кредит в розмірі 5587200
грн.; сплатити відсотки за користування
кредитом в розмірі 21% річних або в
будь-якому іншому розмірі, зміненому
відповідно до умов Кредитного
договору, у тому числі і на підставі
додаткових угод до нього, укладених
після набуття чинності Договорами
поруки; сплатити пені, штрафи,
передбачені Кредитним договором, а
також відшкодувати витрати та збитки
кредитора, пов'язані з неналежним
виконанням Боржником умов Кредитного
договору.

У випадку повного або часткового
невиконання (неналежного виконання)
Боржником (Відповідачем-1) всіх або
окремих кредитних зобов'язань,
Поручителі та Боржник відповідають як
солідарні боржники. У випадку повного
або часткового невиконання
(неналежного виконання) Боржником всіх
або окремих кредитних зобов'язань в
порядку та строки, встановлені
Кредитним договором, Банк набуває
права вимоги до Поручителів щодо
сплати заборгованості за порушеними
кредитними зобов'язаннями (п.п. 2.1
Договорів поруки).

Відповідно до п.п. 2.2 Договорів поруки,
Поручителі зобов'язується здійснити
виконання порушених кредитних
зобов'язань протягом 10 (десяти)
банківських днів з дати отримання
вимоги від Позивача та в обсязі,
зазначеному в такій вимозі. Вимога
кредитора є єдиним та достатнім
доказом настання підстав для виконання
Поручителями кредитних зобов'язань в
розмірі, визначеному Позивачем у
вимозі. Позивач має право направляти
вимоги Поручителям будь-яку кількість
разів до повного виконання кредитних
зобов'язань.

Так, в матеріалах справи наявні
претензії (вимоги) Позивача до
Відповідачів про дострокове погашення
заборгованості за Кредитним договором
до Генеральної кредитної угоди, які
отримані Відповідачами, однак залишені
без визнання та виконання.

Статтею 554 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного
кодексу України, у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами не спростовано
належними засобами доказування
обставин, на які посилається Позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог, та
не надано доказів виконання ними, як
позичальником та поручителями,
зобов'язань, які виникли на підставі
Кредитного договору, та в межах згідно
п. 1.1 Договорів поруки.

Також, доводи апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм" про те, що
в укладених договорах поруки
визначений строк дії договорів поруки,
але не визначений строк, на який
надається порука, але судом першої
інстанції не було враховано тієї
обставини, що оскільки в договорах
поруки не визначено строку поруки, а
тому він визначається законом, зокрема
ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, і
становить у даному випадку 6 місяців,
який сплинув на момент звернення
позивача за первісним позовом до суду -
судом апеляційної інстанції
відхиляються як необґрунтовані та
безпідставні з огляду на
нижченаведене.

Статтею 559 Цивільного кодексу України
визначено, що порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності (ч. 1). Порука
припиняється, якщо після настання
строку виконання зобов'язання кредитор
відмовився прийняти належне виконання,
запропоноване боржником або
поручителем (ч. 2). Порука припиняється у
разі переведення боргу на іншу особу,
якщо поручитель не поручився за нового
боржника (ч. 3). Порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки (ч. 4).

З урахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що на підставі узгоджених сторонами
згідно Додаткових угод від 25.11.2010 та від
27.07.2011 змін до Кредитного договору,
Позивач відкрив Відповідачу-1
відновлювальну кредитну лінію з
лімітом 1859933,65грн., з кінцевим терміном
погашення кредиту - 19.10.2012, в
забезпечення якого були укладені
договори поруки. В вою чергу, ч. 4 статті
559 Цивільного кодексу України
визначено, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом 6 місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Таким чином, шестимісячний
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення основного
зобов'язання, тобто з 19.10.2012, що і було
дотримано позивачем за первісним
позовом шляхом зверненян до суду з
відповідним позовом 21.05.2012, тобто в
межах вказаного строку.

Щодо зустрічного позову товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
об'єднання "Укрфарм" про визнання
недійсним Договору поруки № 12/14/1009 від
19.10.2010, суд апеляційної інстанції
зазначає наступне.

За змістом приписів статей 553, 554
Цивільного кодексу України договір
поруки укладається кредитором за
зобов'язанням, яке забезпечується
порукою, і поручителем. Що ж до
боржника, то він стороною договору
поруки не виступає, а є учасником
(стороною) в зобов'язанні,
забезпеченому порукою. Законодавством
України не передбачено і не випливає зі
змісту правовідносин поруки обов'язку
кредитора або поручителя за договором
поруки отримувати згоду боржника на
укладення такого договору.

Отже, з огляду на відсутність
передбаченого законом обов'язку
укладати договір поруки лише за згодою
боржника, відсутність згоди боржника
на укладення договору поруки не
порушує умови дійсності договору
поруки і не є підставою недійсності
зазначеного правочину. Аналогічну
правову позицію викладено в
інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 21.11.2011
№ 01-06/1624/2011 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", та в постановах
Вищого господарського суду України від
07.09.2010 у справі №53/86-09 та від 07.09.2010 у
справі № 14/212пд.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
заявлених позовних вимог зустрічного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Укрфарм" про визнання недійсним
Договору поруки № 12/14/1009 від 19.10.2010.

Щодо зустрічного позову товариства з
обмеженою відповідальністю "Здоров'я"
про визнання недійсним Договору поруки
№ 12/14/1024 від 19.10.2010 (згідно прохальної
частини позову), суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Відповідно до змін, внесених
Додатковими угодами від 25.11.2010 та від
27.07.2011 до Кредитного договору,
встановлено ліміт кредитної лінії в
розмірі 1859933,65грн., з кінцевим терміном
погашення кредиту - 19.10.2012.

За приписами ч. 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України, порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

При цьому, відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України ,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, та зокрема, відповідно до умов
договору.

Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково, і таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Аналогічні правові позиції викладено в
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин".

З урахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що оскільки Кредитним договором
визначено кінцевий термін погашення
кредиту до 19.10.2012, то в даному випадку не
сплинув шестимісячний строк
пред'явлення вимоги.

Так, 23.09.2011 Позивач звернувся до
Відповідача-1 з претензією № 84-10-0-00/8/5
про погашення чергового платежу, а саме
нарахованих відсотків за користування
кредитними коштами за серпень 2011 року.
Будь-якої іншої вимоги про погашення
заборгованості або про дострокове
повернення кредиту вказана претензія
не містить.

Отже, заявлені позовні вимоги
зустрічного позову товариства з
обмеженою відповідальністю "Здоров'я"
про визнання недійсним Договору поруки
№ 12/14/1024 від 19.10.2010 є необґрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Також, суд апеляційної інстанції
зазначає про те, що відповідно до п.п 1.1
Договорів поруки, Поручителі
зобов'язуються відповідати перед
Позивачем солідарно з Боржником
(Відповідачем-1) за виконання кредитних
зобов'язань, у тому числі тих, що
виникнуть у майбутньому, які
випливають з умов Кредитного договору,
а саме: повернути кредит в розмірі 5587200
грн.; сплатити відсотки за користування
кредитом в розмірі 21% річних або в
будь-якому іншому розмірі, зміненому
відповідно до умов Кредитного
договору, у тому числі і на підставі
додаткових угод до нього, укладених
після набуття чинності Договорами
поруки; сплатити пені, штрафи,
передбачені Кредитним договором, а
також відшкодувати витрати та збитки
кредитора, пов'язані з неналежним
виконанням Боржником умов Кредитного
договору.

При цьому, вказане положення Договорів
поруки треба розуміти в сукупності з
обставиною, що всі Відповідачі є
сторонами Генеральної кредитної угоди,
п. 1.2 якої встановлений загальний
розмір основної (позичкової)
заборгованості Відповідачів в розмірі
4770000 дол.США, а для Відповідачів 1, 3, 5 та 6
загальна заборгованість за
відновлювальними кредитними лініями у
національній валюті в рамках
Генеральної кредитної угоди не повинна
перевищувати суми 7790000 грн.

Тобто, покладення на Відповідачів як на
солідарних поручителів обов'язку з
повернення невиконаних грошових
зобов'язань за Кредитним договором, в
будь-якому разі обмежено умовами
Генерального кредитного договору, з
яким Відповідачі обізнані, сторонами
якого Відповідачі є, та який є
обмежуючим по відношенню до наступних
договорів.

Отже, умова п.п 1.1 Договорів поруки є
визначеною та дійсною в рамках
Генеральної кредитної угоди, оскільки
обмежуються вищенаведеними в рішенні
умовами Генерального кредитного
договору, та не може перевищувати або
суперечити передбаченим ним обсягам.

З урахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції обґрунтовано
зроблено висновок про те, що
зобов'язання за Кредитним договором,
укладеним в рамках Генерального
кредитного договору, є дійсним з
моменту отримання позичальником
кредитних коштів, а отже укладені в
подальшому Договори поруки направлені
на забезпечення саме дійсного
зобов'язання, та подальших зобов'язань,
що можуть виникнути з невиконання
основного зобов'язання за Кредитним
договором, але тільки в межах,
визначених Генеральним кредитним
договором. Також, на момент вирішення
спору в суді першої інстанції, ні під
час перегляду рішення місцевого
господарського суду в суді апеляційної
інстанції, матеріали справи не містили
доказів недійсності Кредитного
договору або Генерального кредитного
договору.

Також, суд апеляційної інстанції
зазначає, що наявність або відсутність
порушення кредитором строку звернення
до поручителя згіно ч. 4 статті 559
Цивільного кодексу України - не є
підставою для визнання недійсним
відповідного договору поруки згідно
ст..ст. 203, 215 Цивільного кодексу України,
про що товариством з обмеженою
відповідальністю "Здоров'я" заявлено
зустрічний позов про визнання
недійсним Договору поруки № 12/14/1024 від
19.10.2010 (згідно прохальної частини
позову).

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Альфафарм", викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
викладених в оскаржуваному рішенні,
господарський суд першої інстанції під
час вирішення спору вірно встановив
фактичні обставини справи, належним
чином дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення за первісним та
за зустрічними позовами у
відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альфафарм".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфафарм"
на рішення господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 в справі № 5011-34/6734-2012 -
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 в справі № 5011-34/6734-2012 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 5011-34/6734-2012
повернути до господарського суду міста
Києва.

Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття. Постанову
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран