ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 р.
Справа № 924/1351/13

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва, при секретарі
судового засідання Н.Фартушку,
розглянув матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Хмельницькобленерго» в
особі Славутського району електричних
мереж, м. Славута Хмельницької області;

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, с.м.т. Рудне
Львівської області;

про: стягнення 1 665 грн. 64 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою від
03.12.2013 року господарський суд
Хмельницької області надіслав за
територіальною підсудністю матеріали
справи № 924/1351/13. Шляхом
автоматизованого розподілу справу №
924/1351/13 передано на розгляд судді
Матвіїву Р.І.

Ухвалою господарського суду від 14.12.2013
року прийнято до розгляду позовну
заяву за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Хмельницькобленерго» в особі
Славутського району електричних мереж
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення 1 469 грн. 29 коп.
заборгованості, 157 грн. 7 коп. пені, 6 грн.
97 коп. інфляційних, 31 грн. 68 коп. 3%
річних. Розгляд справи призначено на
28.01.2014 року.

У судовому засіданні 28.01.2014 року
представник позивача подав клопотання
про долучення документів до матеріалів
справи. Відповідач явки представника у
судове засідання не забезпечив.
Конверт, адресований відповідачу,
повернуся з відміткою «за закінченням
терміну зберігання». Судом відкладено
розгляд справи на 11.02.2014 року.

У судове засідання 11.02.2014 року сторони
явки представників не забезпечили.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

У відповідності зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України суд
розглядає справу за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 11.02.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представник
сторони відмовився.

Представнику сторони, що брав участь у
судових засіданнях, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
його прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Суть спору. Спір між сторонами виник у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за договором
про постачання електричної енергії.
Публічне акціонерне товариство
«Хмельницькобленерго» в особі
Славутського району електричних мереж
(надалі по тексту рішення - позивач,
постачальник згідно з договором)
звернулося до суду з позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі по
тексту рішення - відповідач, споживач
згідно з договором) про стягнення 1 665
грн. 64 коп. заборгованості, з яких 1 469
грн. 29 коп. заборгованості, 157 грн. 70 коп.
пені, 6 грн. 97 коп. інфляційних, 31 грн. 68
коп. 3% річних.

На виконання умов договору про
постачання електричної енергії
позивач поставляв відповідачу
електричну енергію, за яку у
відповідності до п. 2.3.3 вказаного
договору відповідач зобов'язувався
здійснювати оплату. Всупереч умовам
договору відповідач його умови
порушує, не сплачуючи кошти за отриману
електричну енергію, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість в
описаному вище розмірі.

Відповідач явки представника в судове
засідання не забезпечив, відзиву на
позовну заяву не подав, наявність боргу
не спростував.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 23.01.2012 року сторони
уклали договір № 1215 про постачання
електричної енергії (надалі по тексту
рішення - договір), відповідно до п. 1
якого постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 54,35 кВт., а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електроенергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами цього
договору та додатками до договору, що є
його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 2.2 договору
постачальник зобов'язався постачати
споживачу електроенергію в обсягах,
визначених відповідно до розділу 5 та з
урахуванням умов розділу 6 цього
договору, згідно з категорією
струмоприймачів споживача відповідно
до ПУЕ та гарантованого рівня
надійності електропостачання схем
електропостачання, визначених
додатком № 5, із дотриманням граничних
показників якості електричної енергії,
визначених державними стандартами,
забезпечити отримання споживачем
електричної енергії на рівні
дозволеної потужності.

Згідно з п. 2.3.3 договору споживач
зобов'язався оплачувати постачальнику
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатків № № 3, 10.

Згідно з порядком розрахунків (додаток
№ 10 до договору) споживач самостійно
здійснює повну поточну оплату вартості
обсягу електричної енергії, згідно з
додатком № 1 з урахуванням очікуваного
споживання електроенергії за
розрахунковий період у відповідності
до 1 числа розрахункового періоду 100 %
від договірної величини споживання
електроенергії розрахункового
періоду.

На підтвердження виконання своїх
зобов'язань по постачанню
електроенергії та виникнення обов'язку
по оплаті отриманої електроенергії у
відповідача, у відповідності з абз. 6 п. 1
Порядку розрахунків, що є додатком до
договору № 1215, позивач надсилав
відповідачу рахунок-фактуру № 1215 від
20.12.2012 року на суму 98 грн. 83 коп.
Відповідно до даного рахунку станом на
01.12.2012 року загальна сума
заборгованості разом з ПДВ становить 1
370 грн. 46 коп. Даний рахунок-фактура є
документальним актом передачі
постачальником та використання
споживачем за грудень 2012 року 87 кВт.год
електроенергії, вартістю 98 грн. 83 коп.
відповідно до договору про постачання
електроенергії (п. 6.13 ПКЕЕ). Обсяг
використаної електроенергії
підтверджується рапортом про відпуск
електроенергії за грудень 2012 року,
копія якого долучена до матеріалів
справи. Рахунок-фактуру відповідач
отримав, про що свідчить підпис ОСОБА_1

Пунктом 1 Порядку розрахунків
передбачено, що остаточний розрахунок
за спожиту електроенергію проводиться
на підставі одержаного рахунку.
Тривалість періоду для оплати
отриманого рахунку не повинна
перевищувати трьох операційних днів з
дня отримання рахунку. Докази
здійснення оплати відповідачем на
підставі рахунку-фактури у матеріалах
справи відсутні.

З метою досудового порядку
врегулювання спору позивач направляв
відповідачу претензію № 77 від 24.12.2012
року, копія якої з доказами надіслання
відповідачу знаходиться в матеріалах
справи, про наявність заборгованості
станом на 24.12.2012 року у розмірі 1 433 грн.
75 коп. і вимогу погасити її. Належної
відповіді позивач не отримав.

Сума заборгованості розрахована
бухгалтером Славутського РЕМ і
відображена в актах звірки розрахунків
між Славутським РЕМ та ФОП ОСОБА_1, за
надані послуги станом на 01.09.2013 року.

Станом на момент звернення з позовом до
суду та прийняття судом рішення
заборгованість відповідачем не
погашена.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, відповідно до п. 1 ч. 2
ст. 11 Цивільного кодексу України,
зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, сторони,
уклавши договір № 1215 від 23.01.2012 року про
постачання електричної енергії,
визначили взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Договір про постачання електричної
енергії - домовленість двох сторін
(постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом і споживач), що є
документом певної форми, який
встановлює зміст та регулює
правовідносини між сторонами під час
продажу постачальником за
регульованим тарифом електричної
енергії споживачу за тарифами, які
регулюються відповідно до
законодавства України (п. 1.2 Правил
користування електричною енергією,
затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.96
року N 28).

Відповідно до п. 1.3 Правил користування
електричною енергією постачання
електричної енергії для забезпечення
потреб електроустановки здійснюється
на підставі договору про постачання
електричної енергії, що укладається
між власником цієї електроустановки
(уповноваженою власником особою) та
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

На виконання умов даного договору
позивач постачав обумовлений
договором товар, за отримання якого
відповідач у відповідності з умовами
договору зобов'язався вчасно, тобто до 1
числа розрахункового місяця,
розраховуватись.

Як встановлено судом вище, відповідач
не виконує умов договору належним
чином, зокрема, не вносить плату за
надані послуги.

Згідно з п. 6.1 Правил користування
електричною енергією розрахунки
споживача за використану електричну
енергію здійснюються за розрахунковий
період відповідно до умов договору.
Розрахунковий період становить один
місяць, за винятком випадку,
передбаченого пунктом 6.8 цих Правил.

У разі виникнення у споживача
заборгованості з оплати за спожиту
електричну енергію, сторони за
взаємною згодою та у порядку,
передбаченому законодавством України,
укладають договір щодо
реструктуризації заборгованості. При
цьому оформлюється графік погашення
заборгованості, який є додатком до
цього договору (п. 6.1 Правил
користування електричною енергією).

Відповідно до п. 6.11 Правил користування
електричною енергією остаточний
розрахунок споживача за електричну
енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електричної енергії
рахунка відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії, визначеного за показами
розрахункових засобів обліку, які
фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом
у випадках, передбачених цими
Правилами. Під час визначення суми
платежу остаточного розрахунку за
поточний розрахунковий період мають
бути враховані суми проведеної в
попередньому та поточному
розрахункових періодах оплати
споживання електричної енергії за
поточний розрахунковий період.
Тривалість періоду для здійснення
споживачем розрахунків зазначається у
договорі та/або на платіжному
повідомленні і має не перевищувати 5
операційних днів з дня отримання
рахунка для споживачів, які оплачують
електричну енергію самостійно.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Згідно з п. 1 Порядку розрахунків
(додаток № 10 до договору) споживач
зобов'язаний був оплачувати послуги за
постачання електроенергії до 1 числа
розрахункового періоду у розмірі 100 %
від договірної величини споживання
електроенергії, а тривалість періоду
для оплати остаточного отриманого
рахунку не повинна перевищувати трьох
операційних днів з дня отримання
рахунку.

За твердженням позивача останній
платіж відповідач здійснив 26.09.2012 року
на суму 199 грн. 94 коп., проте докази
здійснення такого платежу в матеріалах
справи відсутні.

Натомість суд бере до уваги
рахунок-фактуру від 20.12.2012 року,
надісланий позивачем та отриманий
відповідачем, і вважає відповідача
таким, що прострочив виконання
зобов'язання, з 26.12.2012 року, тобто зі
спливом трьох операційних днів з дня
отримання рахунку відповідачем.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовної вимоги про стягнення основної
заборгованості за послуги по
електропостачанню за період з 26.12.2012
року по 01.09.2013 року у розмірі 1 469 грн. 29
коп.

З приводу заявленої вимоги про
стягнення з відповідача за період
прострочення виконання зобов'язання 157
грн. 70 коп. пені, 6 грн. 97 коп. інфляційних
втрат, 31 грн. 68 коп. 3% річних суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З урахуванням приписів статті 549,
частини другої статті 625 Цивільного
кодексу України та статті 1 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу ( п. 1.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Встановивши факт прострочення
виконання грошового зобов'язання
відповідачем, здійснивши перерахунок
вказаних сум, суд вважає вимогу про
стягнення 3 % річних у розмірі 31 грн. 68
коп. правомірною і такою, що підлягає до
задоволення.

Стосовно стягнення інфляційних втрат,
суд звертає увагу на той факт, що
позивачем при розрахунку не враховано
дефляційні процеси, що є порушенням
порядку нарахування втрат від
інфляції, оскільки відповідно до ч. 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
року № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Стосовно пені, суд вважає вимоги по її
стягненню правомірними з огляду на
наступне. Згідно з ч. 1 ст. 547 Цивільного
кодексу України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Проте,
відповідно до абз. 3, 4 п. 2.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань», якщо у
вчиненому сторонами правочині розмір
та базу нарахування пені не визначено
або вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом. Так, нарахування
пені у відповідному відсотковому
розмірі від суми простроченого платежу
передбачено статтею 14 Закону України
"Про державний матеріальний резерв",
статтею 36 Закону України "Про
телекомунікації", статтею 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.
Надання послуг електроенергії
належить до різновиду комунальних
послуг, оскільки комунальні послуги -
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи в
забезпеченні: холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, установленому законодавством
(Закон України «Про житлово-комунальні
послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій» за
несвоєчасні розрахунки за спожиті
комунальні послуги сплачують пеню в
розмірі одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо інший розмір пені не
встановлено угодою сторін, але не
більше 100 відсотків загальної суми
боргу.

Відтак підстави стягнення пені за
прострочення виконання зобов'язання,
незважаючи на відсутність такого
заходу відповідальності у договорі, є
правомірними і стягненню підлягає 157
грн. 70 коп.

З урахуванням наведених положень та
досліджених обставин справи, суд
вважає, що умови договору відповідачем
порушені, а відтак права позивача
підлягають захисту шляхом задоволення
позовних вимог частково.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судові витрати, у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд покладає на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Хмельницькобленерго» в
особі Славутського району електричних
мереж (29016, Хмельницька обл., місто
Хмельницький, вул. Храновського,
будинок 11А, ) 1 469 грн. 29
коп. заборгованості, 157 грн. 70 коп. пені,
31 грн. 68 коп. 3% річних та 1 703 грн. 30 коп. в
рахунок відшкодування сплаченого
судового збору.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
у частині стягнення 6 грн. 97 коп.
інфляційних втрат.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 14.02.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.