ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.02.2014
Справа № 905/778/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Краснолиманського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері в
інтересах держави в особі виконавчого
комітету Слов'янської міської ради, м.
Слов'янськ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ

про стягнення заборгованості в сумі
3292,26грн. та зобов'язання відповідача
демонтувати спеціальну конструкцію
зовнішньої реклами за договором №361.

від Прокурора: Єрьомичева Л.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився ;

від відповідача: не з'явився ;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Краснолиманським
прокурором з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері в
інтересах держави в особі виконавчого
комітету Слов'янської міської ради,
м. Слов'янськ, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ
про стягнення заборгованості в сумі
3292,26грн. та зобов'язання відповідача
демонтувати спеціальну конструкцію
зовнішньої реклами за договором №361.

В обґрунтування своїх позовних вимог
прокурор посилався на те, що відповідно
до умов укладеного договору №361 від
10.12.2012р. відповідач взяв на себе
зобов'язання щодо здійснення оплати за
розміщення зовнішньої реклами, однак у
встановлений строк та належним чином
їх не виконав, у результаті чого за
відповідачем утворилася
заборгованість в сумі 3292,26грн. У зв'язку
із неналежним виконанням своїх
зобов'язань за договором прокурор
просить суд зобов'язати відповідача
демонтувати спеціальну конструкцію
зовнішньої реклами. За твердженням
прокурора зазначені порушення умов
договору спричиняють шкоду
економічним інтересам держави,
оскільки порушується порядок
надходження коштів до місцевого
бюджету.

Представник Слов'янської міської ради
надав суду письмові пояснення, в яких
позов прокурора підтримав у повному
обсязі та наполягав на стягненні з
відповідача заборгованості в сумі
3292,26грн. та на демонтуванні спеціальної
конструкції зовнішньої реклами.

Відповідач у судові засідання не
з'являвся, відзив на позовну заяву не
надав. Про дату та час судового
засідання відповідач був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 21.02.2014р., яке було
отримано відповідачем 13.02.2014р. Однак
відповідач у судове засідання не
з'явився, свого представника не
направив, своїм правом на участь у
судовому засіданні не скористався.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як
своїх працівників, так і осіб, не
пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Відтак відповідно до положень ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

За клопотанням прокурора та
представника позивача справа
слухалась без фіксації судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України ( від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" та усним клопотанням
представника позивача та прокурора,
справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора,
господарський суд встановив :

Рішенням виконавчого комітету
Слов'янської міської ради від 05.12.2012р.
№773/2 «Про розміщення зовнішньої
реклами» дозволено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 розмістити
зовнішню рекламу за адресою:
перехрестя вул. Карла Маркса та вул.
Короленка (біля житлового будинку №?43)
у м. Слов'янську, терміном на п'ять
років.

На підставі даного рішення фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 був вданий
дозвіл №631 від 01.12.2012р. на розміщення
зовнішньої реклами за адресою:
перехрестя вул. Карла Маркса та вул.
Короленка (біля житлового будинку №?43)
у м. Слов'янську, а саме двостороннього
рекламного щита з габаритними
розмірами І=6000мм, h=3000мм.

На виконання вищезазначеного рішення
та ні підставі дозволу між Слов'янською
міською радою та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 10 грудня 2012р.
був укладений договір №361 на
розміщення зовнішньої реклами на
території м. Слов'янська.

Відповідно до умов п.2.1. договору
Слов'янська міська рада, на підставі
Типових правил розміщення зовнішньої
реклами та Положення про порядок
оплати та розміщення зовнішньої
реклами на території м. Слов'янська
надає розповсюджувачу зовнішньої
реклами право на розміщення
одностороннього рекламного щита з
габаритами розмірами І=6000мм і h=3000мм, за
адресою: перехрестя вул. Карла Маркса
та вул.Короленка (біля житлового
будинку №43) у м.Слов'янськ.

За п.3.2.7. договору відповідач
зобов'язався своєчасно вносити
платежі, передбачені цим договором.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що
розповсюджувач зобов'язується вносити
плату за розміщення зовнішньої реклами
на території м. Слов'янська, з
перерахування першого внеску в строк
до 3 банківських днів з дня підписання
цього договору, з подальшою щомісячною
оплатою до 1 числа наступного місяця,
протягом всього терміну дії договору.

Згідно п.4.2. договору плата за
розміщення зовнішньої реклами
складала 486,00грн. у місяць.

Договір діє з 02.12.2012р. по 04.12.2017р.(п.6.1.
договору). Договір підписано обома
сторонами та скріплено печатками
підприємств.

Слов'янською міською радою на адресу
відповідача були надіслані листи
№17-05-02/17 від 08.04.2013р., №01.01-12/935 від
09.07.2013р. та №01-01-12/1620 від 13.11.2013р. з
вимогою сплатити виниклу на підставі
договору заборгованість.

Відповіді на пред'явлені вимоги
позивача відповідачем надано не було,
заборгованість залишилася
несплаченою.

За розрахунком позивача, у зв'язку із
неналежним виконанням відповідачем
умов договору у період з грудня 2012р. по
грудень 2013р. за останнім утворилася
заборгованість, яка на момент
звернення до суду із позовом складає
3292,26грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню частково з
огляду на наступне.

Відповідно до приписів передбачених
ст.121 Конституції України, на органи
прокуратури покладено представництво
інтересів держави в суді, у випадках
передбачених законом. Безпосередньо до
господарського суду право звернення
прокурора передбачено пунктом 3
частини 1 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст.36-1 Закону
України „Про прокуратуру",
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
визначених законом.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Вищого арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Господарського процесуального
кодексу України від 08.04.99 №3-рп/99
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, в
кожному конкретному випадку прокурор
чи його заступник самостійно визначає,
з посиланням на законодавство,
підстави подання позову, вказує в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
місцеве самоврядування територіальної
громади є однією з гарантій держави.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
відповідні ради є органами
самоврядування, які представляють
відповідні територіальні громади.

Положеннями статті 17 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що відносини органів
місцевого самоврядування з
підприємствами, установами та
організаціями, що перебувають у
комунальній власності відповідних
територіальних громад, будуються на
засадах їх підпорядкованості,
підзвітності та підконтрольності
органам місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 30 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
управління об'єктами
житлово-комунального господарства
віднесено до власних повноважень
органів місцевого самоврядування.
Виконання органами місцевого
самоврядування власних повноважень
здійснюється у тому числі через
створені ними підприємства.

Вказані обставини підтверджують
правомочність звернення
Краснолиманського прокурора з нагляду
за додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Слов'янської міської ради до суду з
вимогами про захист відповідних
інтересів держави.

Згідно частини 1 ст.16 Закону України
"Про рекламу" розміщення зовнішньої
реклами у населених пунктах
провадиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, та в
порядку, встановленому цими органами
на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 3 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.2003р. №2067, встановлено, що
зовнішня реклама розміщуються на
підставі дозволів та у порядку,
встановленому виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад
відповідно до цих Правил.

05.12.2012р. за №773/2 виконавчим комітетом
Слов'янської міської ради прийнято
рішення про надання дозволу Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 на розміщення
зовнішню рекламу за адресою:
перехрестя вул. Карла Маркса та вул.
Короленка (біля житлового будинку №?43)
у м. Слов'янську, терміном на п'ять
років. На підставі даного рішення
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 був
вданий дозвіл №631 від 01.12.2012р. на
розміщення зовнішньої реклами за
адресою: перехрестя вул. Карла Маркса
та вул. Короленка (біля житлового
будинку №?43) у м. Слов'янську, а саме
двостороннього рекламного щита з
габаритними розмірами І=6000мм, h=3000мм.

Пунктом 32 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.2003р. №2067 передбачено, що плата
за тимчасове користування місцем
розташування рекламних засобів, що
перебуває у комунальній власності,
встановлюється у порядку, визначеному
органами місцевого самоврядування.

Плата за користування місцем
розташування рекламних засобів, що
перебуває у комунальній власності,
встановлюється на договірних засадах з
його власником, що саме було
передбачено за умовами пунктів 4.1-4.2
Договору №361 від 10.12.2012р. між позивачем
та відповідачем.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд, відповідно
до приписів частини 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 626 та 629 ЦК України
договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 632 ЦК України
встановлено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Згідно приписів статей 759, 762 ЦК України
за користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Отже, встановивши факт невиконання
відповідачем зобов'язання по
своєчасному і в повному обсязі по
внесенню плати за користування місцем
розміщення спеціальної рекламної
конструкції зовнішньої реклами,
господарський суд дійшов ґрунтовного
висновку про стягнення заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач свої зобов'язання за
Договором №361 від 10.12.2012р. належним
чином не виконав, плату за розміщення
зовнішньої реклами за період з грудня
2012р. по грудень 2013р. сплатив не в
повному обсязі, у зв'язку з чим за
відповідачем утворилася
заборгованість в сумі 3292,26грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких документів у підтвердження
відсутності заборгованості
відповідачем надано не було, таким
чином вимоги позивача про стягнення
заборгованості в сумі 3292,26грн. є
доведеними, обґрунтованими
матеріалами справи, а також такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про демонтування
спеціальної конструкції зовнішньої
реклами суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
договір №361 від 10.12.2012р. на розміщення
зовнішньої реклами на території м.
Слов'янська, укладений сторонами
строком до 04.12.2017р. Доказів розірвання
спірного договору, що для суду стало би
підставою для зобов'язання відповідача
демонтувати спеціальну конструкцію
зовнішньої реклами, у зв'язку із
припиненням зобов'язання, позивачем до
матеріалів справи надано не було.

Крім того, умовами п.5.1. договору у разі
невиконання розповсюджувачем
зобов'язань, передбачених цим
договором він одержує письмове
повідомлення, а при неприйнятті
заходів протягом встановленого
терміну рекламна конструкція
демонтується, на підставі рішення
виконкому. Вартість витрат демонтажу і
відновлювальних робіт стягуються з
розповсюджувача у встановленому
законом порядку. Як вбачається з
матеріалів справи позивач
неодноразово звертався до відповідача
з письмовими повідомленнями про
стягнення заборгованості, а саме
№17-05-02/17 від 08.04.2013р., №01.01-12/935 від
09.07.2013р. та №01-01-12/1620 від 13.11.2013р., в яких
надав відповідачеві строк у десять
днів для виконання поставленої вимоги
та зазначав, що у разі невиконання
вимоги буде ставитися питання про
відміну дозволу та демонтажу рекламної
конструкції. Тобто відповідно до умов
договору демонтування рекламної
конструкції здійснюється на підставі
рішення виконкому, у зв'язку із
невиконанням відповідачем умов
договору.

Однак, виконкомом Слов'янської міської
ради відповідного рішення не ухвалено
та суду, в якості належного доказу не
надано.

Враховуючи продовження існування між
сторонами договірних зобов'язань,
відсутність прийнятого виконкомом
рішення про демонтування рекламної
конструкції суд дійшов висновку
відмовити у задоволенні позовних вимог
щодо зобов'язання відповідача
демонтувати спеціальну конструкцію
зовнішньої реклами.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
відповідачем належним чином не
спростовано вимоги позовної заяви.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги належним чином
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст.49 ГПК
України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.121,
129 Конституції України, пунктами 3, 32
Типових правил розміщення зовнішньої
реклами, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р.
№2067, ст.ст. 11-16, 202, 525, 526, 626, 629, 632, 653, 759, 762
ЦК України, ст.ст.20, 67, 173, 174 ГК України,
ст.ст.11, 29 Закону України "Про місцеве
самоврядування", ст.16 Закону України
"Про рекламу" та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2,
4-3, 4-6, 12, 20, 22, 28, 29, 32-34, 36, 49, 75, 77, 82-85 ГПК
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Краснолиманського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері в
інтересах держави в особі виконавчого
комітету Слов'янської міської ради,
м. Слов'янськ до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ
про стягнення заборгованості в сумі
3292,26грн. та зобов'язання відповідача
демонтувати спеціальну конструкцію
зовнішньої реклами за договором №361,
задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (84121, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Слов'янської
міської ради (84122, м. Слов'янськ, пл..
Жовтневої революції, 2, )
заборгованість в сумі 3292,26грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (84121, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь державного
бюджету витрати по сплаті судового
збору в сумі 1827,00грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 28.02.2014р.

Суддя
С.В. Тоцький