ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 січня 2014 року Справа № 6/108-09

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Данилової
Т.Б.,суддів:Бакуліної С.В., Козир Т.П.,
Малетича М.М., Панової І.Ю.розглянувши
заяву Управління Пенсійного фонду
України в місті Охтирці та Охтирському
районі

про перегляд Верховним Судом України

постанови Вищого господарського суду
України від 18.09.2013у справі№6/108-09за
заявою Управління Пенсійного фонду
України в м. Охтирці та Охтирському
районідоВідкритого акціонерного
товариства "Охтирсільмаш"Арбітражний
керуючийЧупрун Євген
Вікторовичпробанкрутство

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 28.05.2013 визнано грошові
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в місті Охтирці та Охтирському
районі до Відкритого акціонерного
товариства "Охтирсільмаш" у сумі 5972,89
грн., 27834,91 грн., 16036,46 грн., 14556,92 грн. та
включено їх до 4 черги реєстру вимог
кредиторів.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.07.2013 ухвалу
господарського суду Сумської області
від 28.05.2013 у справі № 6/108-09 залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.09.2013 у даній справі
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 02.07.2013 та
ухвалу господарського суду Сумської
області від 28.05.2013 у справі №6/108-09
скасовано; прийняти нове рішення, яким
відмовлено Управлінню Пенсійного
фонду України, місті Охтирка у визнанні
кредиторських вимог в розмірі 5972,80 грн.,
27834,91 грн., 16036,46 грн., 14556,92 грн.

Управлінням Пенсійного фонду України в
місті Охтирці та Охтирському районі
подано до Вищого господарського суду
України заяву про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 18.09.2013
у справі №6/108-09, у якій просить
скасувати дану постанову та прийняти
нове рішення, яким визнати поточні
кредиторські вимоги управління в
розмірі 5972,80 грн., 27834,91 грн., 16036,46 грн.,
14556,92 грн.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 15.12.2011
у справі №10/170-07, Верховного Суду
України від 30.05.2011 мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме частини першої статті 23, статті 31
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закону
про банкрутство), статей 1, 2 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування",
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України, враховуючи
таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 18.09.2013 у справі №6/108-09,
про перегляд якої просить заявник,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відмову у визнанні
кредиторських вимог Управління
Пенсійного фонду України, що включають
заборгованість із єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, оскільки
заборгованість за вказаними вимогами
виникла після прийняття постанови суду
про визнання боржника банкрутом та
навіть після введення ліквідаційної
процедури і вказані вимоги не мають
характеру поточних. При цьому, суд
касаційної інстанції, виходячи зі
змісту положень Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
зазначив, що поточні кредитори можуть
звернутися в ліквідаційну процедуру з
грошовими вимогами до банкрута, які
виникли за період після порушення
провадження у справі і до дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом, а під час
ліквідаційної процедури не виникає
будь-яких нових зобов'язань, що можуть
бути заявлені в порядку статті 23 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Водночас, у постанові від 15.12.2011 у
справі №10/170-07 (по тексту №12/133-09), на яку
посилається заявник як на доказ
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, вирішуючи
спір у подібних правовідносинах, за
аналогічного матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин, суд
касаційної інстанції незважаючи на те,
що заборгованість за вимогами
Управління Пенсійного фонду України по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій виникла
безпосередньо у період ліквідаційної
процедури банкрута, після винесення
постанови про визнання боржником
банкрутом, зазначив, що вказана
заборгованість є поточною та дійшов
протилежного правового висновку, а
саме визнав та включив до реєстру вимог
кредиторів боржника вказані вимоги
Управління Пенсійного фонду України,
заявлених в порядку статті 23 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Таким чином, зі змісту наведених
постанов вбачається, що суд касаційної
інстанції дійшов неоднакових правових
висновків, внаслідок чого ухвалено
різні за змістом судові рішення, тобто
вбачаються ознаки неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права, що є підставою для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Крім того не підлягають прийняттю до
уваги посилання заявника на постанову
Верховного Суду України від 30.05.2011,
оскільки до судових рішень, на які у
відповідній заяві може бути здійснено
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України, не належать судові рішення
Верховного Суду України в
господарських та адміністративних
справах, який відповідно до положень
глав 4, 5 розділу ІІ Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" є найвищим
судовим органом у системі судів
загальної юрисдикції, а не судом
касаційної інстанції.

Керуючись статями 86, 11114, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №6/108-09 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяТ.Данилова
СуддіС.Бакуліна Т.Козир М.Малетич
І.Панова