ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 лютого 2014 р. Справа № 902/1645/13

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О. розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Гніванської міської ради,
м.Гнівань Тиврівського району
Вінницької області

до: Приватного підприємства "Кріптон",
м.Вінниця

про сплату заборгованої суми 74 000 грн.
та розірвання додаткового договору

за участю секретаря судового засідання
Миколюк М.Г.

за участю представників:

позивача: Гарматовська В.Я., спеціаліст
І категорії з юридичних питань
виконавчого апарату Гніванської
міської ради, довіреність № 02-10/1301 від
17.12.2013 року, паспорт серії АВ № 714473
виданий Гніванським МВМ УМВС України у
Вінницькій області 03.07.2006 року.

відповідача: Фабрик Я.В., довіреність №
16 від 03.02.2014 року, паспорт серії АВ
№ 530415, виданий Літинським РВ УМВС
України у Вінницькій області 23.05.2003
року.

ДП НДВТА "Стратегія регіонального
розвитку" ТОВ
"ВІНСТРАТЕГІЯ-БУДЕКСПЕРТИЗА": Белень
М.В., головний інженер, паспорт серії АА
№ 533982, виданий Ленінським РВ УМВС
України у Вінницькій області 31.07.1997
року.

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
Гніванської міської ради до Приватного
підприємства "Кріптон" про розірвання
додаткового договору від 19.02.2013 року №
5/3 та стягнення 74 000,00 грн. авансу.

Ухвалою суду від 05.12.2013 року порушено
провадження у справі
№ 902/1645/13 та призначено до розгляду на
18.12.2013 року.

17.12.2013 року до суду надійшов відзив в
якому відповідач позовні вимоги не
визнає та просить в їх задоволенні
відмовити з мотивів наведених у
відзиві (а.с.18-19, т.1).

Ухвалою від 18.12.2013 року розгляд справи
відкладено до 22.01.2014 року в зв'язку з
невиконанням сторонами вимог ухвали
суду від 05.12.2013 року щодо надання
витребуваних доказів.

Ухвалою від 21.01.2014 року в зв'язку з
необхідністю витребування додаткових
доказів розгляд справи відкладено на
05.02.2014 року.

Ухвалою від 05.02.2014 року продовжено
строк вирішення спору на 15 днів та
відкладено розгляд справи до 13.02.2014
року в зв'язку з необхідністю
витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 13.02.2014 року судом
оголошувалась перерва до 20.02.2014 року з
метою надання додаткових доказів.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

31.07.2007 року між Гніванською міської
радою (Замовник) та Приватним
підприємством "Кріптон" (Підрядник)
укладено договір підряду № 217
відповідно до п.1.1 якого Підрядник
зобов'язується виконати за завданням
Замовника з використанням своїх
матеріалів, а Замовник зобов'язується
прийняти і оплатити наступну роботу:
будівництво водонапірної вежі та
частини водогону біля свердловини
міського водозабору (а.с.9-10, т.1).

Пунктами 2.1, 2.2 Догвору визначено, що
ціна договору становить 404 670,00 грн., яка
є попередньою. Кінцева ціна Договору
визначається по проектно-кошторисній
документації, що представляється
Підрядником і може бути змінена за
згодою сторін.

В подальшому сторонами неодноразово
укладались додатки до вказаного
Договору, а саме 10.06.2010 року укладено
додаток № 95, 02.11.2010 року укладено
додаток № 181, 01.08.2011 року додаток № 3
якими, з поміж іншого, коригувалась
ціна Договору та строки виконання
робіт тощо.

19.02.2013 року до договору підряду № 217 від
31.07.2007 року укладено додаток № 5/3 від
19.02.2013 року відповідно до п.1.2 якого
Підрядник зобов'язується виконати за
завданням Замовника з використанням
своїх матеріалів або матеріалів
Замовника, а Замовник зобов'язується
прийняти і оплатити наступну роботу:
будівництво водонапірної вежі та
частини водогону біля свердловини
міського водозабору в м.Гнівань
(корегування проекту з розподілом на 4
черги).

Пунктом 2.1 Договору визначено його
ціну, а саме: ІІ черга 150 822,01 грн.; ІІІ
черга - 95 939,94 грн., всього - 246 761,95 грн..

Оплата за цим Договором проводиться на
протязі 30 банківських днів (п.3.1
Договору).

Кінцевий розрахунок за договором
проводиться Замовником після
завершення робіт, по мірі фінансування
(п.3.3 Договору).

Згідно п.3.4 Договору аванс робіт
становить 30 %. При цьому Підрядник
зобов'язується використати одержаний
аванс на придбання матеріалів та
виконання робіт на протязі 3-х місяців
після одержання авансу. Після
закінчення 3-х місячного терміну
невикористана сума авансу
повертається Замовнику.

Відповідно до п.4.1 Договору Підрядник
виконує роботи передбачені в п.1 цього
Договору в строки встановлені
сторонами договору.

Пунктом 5.1.1 Договору встановлено, що
Підрядник зобов'язаний своїми силами і
засобами виконати усі роботи в обсязі і
в строки, передбачені договором і здати
Замовнику, об'єкт закінченого
будівництва з оформленням Акту робочої
комісії.

Згідно п.9.3 Договору Замовник має право,
з поміж іншого, розірвати договір у
разі затримки Підрядником ходу робіт з
його вини, коли строк закінчення робіт,
встановлений в договорі збільшується
більше ніж на 1 місяць.

Як вбачається із матеріалів справи
Замовником 26.02.2013 року за платіжним
дорученням № 137 перераховано
Підряднику 74 000,00 грн. в якості 30 % авансу
на виконання підрядних робіт (а.с.13, т.1).

Із матеріалів справи слідує, що
Підрядником взяті на себе зобов'язання
не виконано - з дати отримання авансу на
протязі 3-х місяців не виконано
обумовлені договором роботи.

12.06.2013 року Замовник звернувся з
вимогою № 92-10/608 до Підрядника про
повернення суми авансу (а.с.14-15, т.1).

За твердженням позивача відповідач
належного реагування на вказані вимоги
не здійснив, взяті на себе по договору
зобов'язання не виконав.

Беручи до уваги встановлені обставини
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст.628
Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.629 цього Кодексу
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З підписанням 31.07.2007 року сторонами
договору № 217 та додатку до нього № 5/3
від 19.02.2013 року між ним виникли
правовідносини регулювання яких
здійснюється § 3 (Будівельний підряд)
Глави 61 ЦК України (Підряд) (ст.ст.875-886 ЦК
України).

Згідно ч.1 ст.875 ЦК України за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Частиною 4 ст.879 ЦК України встановлено,
що оплата робіт провадиться після
прийняття замовником збудованого
об'єкта (виконаних робіт), якщо інший
порядок розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Згідно ч.1 ст.883 ЦК України підрядник
відповідає за недоліки збудованого
об'єкта, за прострочення передання його
замовникові та за інші порушення
договору (за недосягнення проектної
потужності, інших запроектованих
показників тощо), якщо не доведе, що ці
порушення сталися не з його вини.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Пунктом 1 ч.1 ст.611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору.

Згідно ч.ч.1-4 ст.188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди
щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку про те, що намір змінити або
розірвати договір може бути
реалізований за погодженням з іншою
стороною. У випадках коли сторони не
досягли домовленості щодо зміни або
розірвання договору, а одностороння
зміна/розірвання договору не
допускається, заінтересована сторона
має право звернутися до суду із
відповідним позовом.

Слід вказати, що навіть недотримання
стороною зазначеного порядку при
наявності встановлених законом або
договором матеріально-правових
підстав для розірвання договору не
може бути підставою для відмови у
захисті судом порушеного цивільного
права, оскільки інше суперечило б
приписам статті 124 Конституції України
щодо поширення юрисдикції судів на всі
правовідносини, які виникають у
державі, та статті 16 Цивільного кодексу
України, згідно з якою кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, зокрема,
про припинення правовідношення.
Вказана позиція знайшла своє
відображення в п.2 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
13.08.2008 року № 01-8/482 "Про деякі питання
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2008 року".

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір може
бути розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

"Істотність порушення договору" є
загальною підставою, яка може бути
встановлена лише шляхом оцінки
"істотності" у порушенні договору.

Визначення "істотності порушення
договору" у вказаній статті надано
через іншу оціночну категорію "значна
міра" - позбавлення того на що особа
розраховувала при укладенні договору.
Значна міра позбавлення того на що
особа розраховувала при укладенні
договору має визначатися посилаючись
на об'єктивні обставини.

Як вказувалось вище і що
підтверджується матеріалами справи,
відповідачем не виконані умови додатку
№ 5/3 від 19.02.2013 року до договору № 217 від
31.07.2007 року.

Беручи до уваги предмет укладеного між
сторонами договору, суд приходить до
висновку, що невиконання відповідачем
взятих зобов'язань у повному обсязі
позбавило позивача отримати результат
на який він очікував при укладенні
договору.

Вказані обставини в сукупності
приводять суд до висновку про
підставність та правомірність
позовних вимог позивача в частині
розірвання договору додатку № 5/3 від
19.02.2013 року до договору № 217 від 31.07.2007
року, оскільки невиконання в повному
обсязі відповідачем зобов'язань
свідчать про наявність факту істотного
порушення договору зі сторони
відповідача, який призвів до того, що
позивачем не отримано того результату,
на який він розраховував при укладенні
договору (тобто значною мірою
позбавився очікуваного), що є підставою
для розірвання договору.

Слід вказати, що сторона, яка ставить
питання про розірвання договору з
наведеної вище підстави, має довести
наявність істотного порушення
договору та наявність шкоди, завданої
цим порушенням другою стороною. Така
шкода може бути виражена як у вигляді
реальних збитків або упущеної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України
збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

В даному випадку суд вважає наявною для
позивача збитків, які полягають в тому,
що відповідачем в строки обумовлені
договором та в межах погодженої
сторонами договірної ціни не було
виконано взяті на себе зобов'язання по
будівництву об'єкта при тому, що
останньому було перераховано грошові
кошти в сумі 74 000,00 грн. у вигляді авансу,
які Підрядником навіть не було освоєно.

Наведене свідчить про несумлінне
виконання відповідачем обов'язків
покладених на нього за договором і
порушення його умов.

Згідно ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір
змінений або розірваний у зв'язку з
істотним порушенням договору однією із
сторін, друга сторона може вимагати
відшкодування збитків, завданих зміною
або розірванням договору.

Вказані обставини в сукупності
приводять суд до висновку про
підставність та правомірність
позовних вимог позивача в частині
розірвання договору, оскільки свідчать
про наявність факту порушення договору
зі сторони відповідача, який призвів до
того, що позивачем не отримано того
результату, на який він розраховував
при укладенні договору, що на думку
суду є поважною причиною для
розірвання договору.

Окрім того виходячи з встановлених
обставин справи та наведених вище
законодавчих приписів, суд вважає
вимоги позивача про стягнення 74 000,00
грн. перерахованих у вигляді авансу на
виконання підрядних робіт
правомірними та обґрунтованими з
огляду на що задовольняє їх в повному
обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду доказів в спростування
позовних вимог позивача щодо
відсутності підстав для розірвання
договору та стягнення грошових коштів,
в тому рахунку доказів проведення
розрахунків чи виконання робіт на
отриману суму авансу (платіжні
доручення, виписки банківських установ
щодо руху коштів, квитанції до
прибуткових касових ордерів, акти
приймання-передачі виконаних робіт).

Заперечення відповідача наведені у
його відзиві оцінюються судом критично
оскільки не спростовують
правомірності та обґрунтованості
заявлених позовних вимог позивача.

Зокрема посилання відповідача на те, що
Замовником було допущено прострочення
передачі проектно-кошторисної
документації, а саме передано останню
лише 29.04.2013 року, в зв'язку з чим було
допущено прострочення виконання робіт
не підтверджено жодним належним
доказом.

Окрім того, умовами укладеного між
сторонами Договору від 31.07.2007 року № 217
та додатків до нього передбачено, що
проектно-кошторисна документація
представляється Підрядником про що
вказувалось вище.

Окрім того, у випадку взяття до уваги
вказаного твердження відповідача -
отримання проектно-кошторисної
документації 29.04.2013 року - не спростовує
допущеного ним порушення взятих на
себе зобов'язань у вигляді
прострочення виконання робіт на момент
подачі позовної заяви.

Посилання відповідача на виконання
частини робіт та закупівлю матеріалів
також не підтверджено жодним належним
доказом.

Надання суду підписаних в
односторонньому порядку актів
приймання-передачі виконаних робіт
оцінюється судом критично, позаяк
останні не схвалені та не перевірені
Замовником, що узгоджується із
положеннями п.9.5 додатку № 5/3 від 19.02.2013
року.

При цьому суд зауважує, що у випадку
підписання та узгодження двома
сторонами обсягів та вартості
виконаних робіт та матеріалів шляхом
підписання акту приймання-передачі
виконаних робіт будь-яка із сторін
вправі звернутись до суду після
набрання рішенням законної сили та
видачі наказу із заявою про визнання
наказу таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково в порядку ст.117
ГПК України.

Беручи до уваги викладене вище суд
дійшов висновку про задоволення позову
в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача відповідно
до ст.49 ГПК України.

20.02.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір додаткову угоду №
5/3 від 19.02.2013 року до договору №
217 від 31.07.2007 року укладену між
Гніванською міською радою та Приватним
підприємством "Кріптон".

3. Стягнути з Приватного підприємства
"Кріптон", вул.Хмельницьке шосе, 122,
м.Вінниця, 21029 (ідентифікаційний код -
31325130) на користь Гніванської міської
ради Тиврівського району Вінницької
області, вул.Леніна, 64, м.Гнівань
Тиврівський район Вінницька область,
23310 (ідентифікаційний код - 04326075) - 74 000
грн. 00 коп. - збитків, 2 867 грн. 50 коп. -
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору.

4. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20 лютого 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.