ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.02.2014
Справа № 905/8719/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Сич Ю.В.

при секретарі судового засідання
Щитовій Л.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Кременчуцький
сталеливарний завод», м.Кременчук
(ідентифікаційний код 05756783)

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
«Краматорський завод важкого
верстатобудування», м.Краматорськ
(ідентифікаційний код 00222999)

про стягнення неустойки 0,1% в сумі
192549,42грн., 7% штрафу у розмірі 74880,33грн.

за участю представників:

від позивача: Ікаєв Р.З. за довіреністю
№40-21/4 від 14.01.2013р.,

від відповідача: Калугін І.П. за
довіреністю №26/41-ю від 14.11.2013р.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Кременчуцький
сталеливарний завод», м.Кременчук
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
відповідача, Публічного акціонерного
товариства «Краматорський завод
важкого верстатобудування»,
м.Краматорськ про стягнення неустойки
0,1% в сумі 192549,42грн., 7% штрафу у розмірі
74880,33грн.

Ухвалою від 11.12.2013р. зазначену позовну
заяву прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі №905/8719/13, сторони
зобов'язані надати документи та
виконати певні дії.

Ухвалою від 10.02.2014р. господарський суд
продовжив розгляд справи №905/8719/13 на
п'ятнадцять днів за клопотанням
відповідача на підставі п.69
Господарського процесуального кодексу
України.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору підряду
№252-11 від 03.06.2011р. в частині повного та
своєчасного виконання робіт, внаслідок
чого у позивача виникли підстави для
нарахування неустойки 0,1% в сумі
192549,42грн., 7% штрафу у розмірі 74880,33грн.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав копії договору №252-11 від
03.06.2011р., планової калькуляції, графіку
платежів, акту прийому-здачі станку від
11.08.2011р., доповнень №1, №2 до акту від
11.08.2011р., актів про виконання першого,
другого, третього етапів робіт №2 від
27.12.2011р., №9 від 16.04.2013р., №10 від 08.05.2013р.,
актів прийому-передачі від 22.05.2013р., від
26.06.2013р., від 03.07.2013р., від 11.07.2013р., акту
прийому-здачі на території ПАТ «КСЗ»
від 16.07.2013р., актів прийому-передачі від
18.07.2013р., від 24.07.2013р., від 26.07.2013р., від
30.07.2013р., акту огляду перекладини станку
продольно-фрезерного мод.6625,
відвантаженого для доробки на ПАТ
«КЗТС» від 29.10.13р., графіку виконання
робіт, платіжного доручення №8954 від
02.08.2011р.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст. 22, 530 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 1, 2, 6
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст. 193, 216 Господарського
кодексу України.

14.01.2014р. відповідачем надано відзив на
позовну заяву, за яким зазначено, що у
зв'язку з непередбаченими
особливостями ремонту (приховані
недоліки), скрутним фінансовим
становищем, та іншими факторами строк
виконання ремонту та модернізації був
порушений. Також зазначив, що
незважаючи на вищезазначені скрутні
обставини, ПАТ «КЗВВ» на теперішній час
практично завершило останній етап
виконання договору (монтаж та
пусконалагоджування станка на
території ПАТ «КСЗ»). За змістом
вказаного відзиву вимоги про стягнення
пені задоволенню не підлягають,
оскільки п.8.2. договору передбачається
лише одна ступінь відповідальності.
Крім того, відповідач просив суд в
порядку п.3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшити розмір штрафу.

10.02.2014р. позивачем надано заперечення
на відзив, за якими зазначено, що п.8.2.
договору містить чітке розмежування
одної санкції від іншої, а також
порядок нарахування.

Розгляд справи здійснювався без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу відповідно
до ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство в господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Розгляд справи відкладався на підставі
ст.77 Господарського процесуального
кодексу України.

Під час судового розгляду справи
представників сторін було ознайомлено
з правами та обов'язками у
відповідності із ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
подані докази за своїм внутрішнім
переконанням та заслухавши
представників сторін, суд встановив:

03.06.2011р. між Публічним акціонерним
товариством «Краматорський завод
важкого верстатобудування»
(виконавець) та Публічним акціонерним
товариством «Кременчуцький
сталеливарний завод» (замовник)
укладено договір №252-11 (далі - Договір),
за умовами якого виконавець
зобов'язується на свій ризик, власними
силами та із своїх матеріалів виконати
роботи по капітальному ремонту та
модернізації верстату
продольно-фрезерної моделі 6625, 1973
р/вип., інв. №3728 в кількості 1 (одна)
одиниця, в обсязі згідно Технічного
завдання - додаток №1 до цього договору
(п.1.1. Договору).

На момент розгляду справи до
матеріалів справи не надано ані змін,
ані доповнень щодо виконання умов
договору.

За п.9.1. Договору договір вступає в силу
з моменту підписання його обома
сторонами та діє до 31.05.2012р.

Згідно з п.1.2. Договору замовник передає
майно виконавцю згідно наступної
специфікації: верстат
продольно-фрезерний мод.6625 (б/в) у
кількості 1шт, заставна вартість
7674000,00грн., для проведення робіт з
капітального ремонту та модернізації,
вартість яких визначена в п.4.1. цього
договору, згідно калькуляції - додаток
№2 до договору.

Відповідно до п.1.4. Договору в обсяг
робіт, що виконуються виконавцем за цим
договором входять: а) демонтаж та
транспортування верстату, б) роботи з
ремонту верстату на території
виконавця згідно технічному завданню -
додатку №1 до цього договору; в)
випробування верстату згідно п.2.1-2.6
цього договору; г) монтажні та
пусконалагоджувальні роботи на
території замовника.

Як вбачається з додатку №2 цього
договору, підсумкова вартість ремонту
становить 6285000,00грн.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що
прийомка виконаних робіт здійснюється
в 2-а етапи:

1-й етап. Прийомка на території
виконавця здійснюється шляхом
візуального огляду вузлів та агрегатів
верстату, перевірка роботи на
холостому ході. Результати прийомки
відображаються в акті попередньої
прийомки.

2-й етап. Прийомка на території
замовника, після виконання ремонту,
монтажу та ПНР сторони здійснюють
перевірку працездатності верстату на
холостому ході, тестової деталі у
відповідності з вимогами технічного
завдання замовника (додаток №1), та
відпрацювання в робочому режимі 72
годин. Результати прийомки виконаних
робіт відображаються в акті виконаних
робіт за формою КБ-3, КБ-2в.

Відповідно до графіку виконання робіт
з капітального ремонту та модернізації
продольно-фрезерного верстату
мод.6625термін виконання робіт становить
10 повних місяців від дати отримання
передплати, який підписаний з обох
сторін та підписи скріплені відбитками
печаток підприємств.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що
оплата по даному договору здійснюється
наступним чином:

6.3.1. Для початку проведення робіт
замовник зобов'язаний перерахувати
передплату у розмірі 30% вартості робіт,
що виконуються, на поточний рахунок
виконавця протягом 10 днів з моменту
підписання цього договору.

6.3.2. 20% від вартості робіт, що
виконуються, замовник зобов'язаний
перерахувати на поточний рахунок
виконавця протягом 90 днів з моменту
підписання цього договору.

6.3.3. 20% від вартості робіт, що
виконуються, замовник зобов'язаний
перерахувати на поточний рахунок
виконавця протягом 180 днів з моменту
підписання цього договору.

6.3.4. 15% від вартості робіт, що
виконуються, замовник зобов'язаний
перерахувати на поточний рахунок
виконавця протягом 10 днів з моменту
відвантаження вузлів верстату
замовнику після виконання робіт на
КЗТС.

6.3.5. залишкові 15% замовник зобов'язаний
перерахувати на поточний рахунок
виконавця протягом 10 днів після
підписання акту прийому-передачі
станка на території замовника та
підсипання акту виконаних монтажних та
пусконалагоджувальних робіт.

6.3.6. оплата по пунктам 6.3.2., 6.3.3.
виконуються за умови наявності
двостороннього акту виконання робіт
згідно поетапному графіку платежів
(додаток №3).

Як вбачається з матеріалів справи,
02.08.2011р. замовником на користь
підрядника здійснено передплату у
розмірі 1885500,00грн., що становить 30%
вартості робіт, які виконуються. В
матеріалах справи наявна копія
платіжного доручення №8954 від 02.08.2011р.
про перерахування передплати у розмірі
1885500,00грн.

За п.3.1. Договору виконавець за свій
рахунок та своїми силами здійснює
демонтаж та поставку верстату для
проведення ремонту протягом 5 робочих
днів з моменту перерахування
передплати згідно п.6.3.1. цього договору.

Таким чином, враховуючи умови Договору,
перебіг десятимісячного терміну
виконання робіт починається з дня
наступного за днем здійснення
передплати у розмірі 30%. Відтак,
кінцевий термін виконання робіт
становить 02.06.2012р.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.12.2011р., 16.04.2013р., 08.05.2013р. підрядником
виконано, а замовником прийнято за
актами про виконання першого, другого,
третього етапу робіт по капітальному
ремонту та модернізації на загальну
суму 3456750,00грн.

Проте, як зазначає позивач,
відповідачем не виконано роботи з
монтажу та пусконалагоджування згідно
калькуляції, вартість яких становить
1069719,00грн.

Доказів виконання вищевказаних робіт
відповідачем суду не представлено.

Відтак, суд дійшов висновку, що з
03.06.2012р. відповідачем порушено
зобов'язання щодо своєчасного
виконання робіт.

Проаналізувавши вищезазначений
договір, судом встановлено, що останній
за своєю правовою природою є договором
підряду та підпадає під регулювання
статей 837-864 Цивільного кодексу України.

За статтею 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові

Згідно зі статтею 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
закріплено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші тощо), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, цього Кодексу та інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також з дій осіб, що не передбачені
актами цивільного законодавства, але
за аналогією породжують цивільні права
і обов'язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

У відповідності з ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п.8.2. Договору виконавець
за даним договором несе наступну
відповідальність: у випадку порушення
строку виконання робіт виконавець
сплачує замовнику неустойку у розмірі
0,1% від вартості несвоєчасного
виконання робіт за кожний день
прострочення, а за прострочення більше
30 календарних днів утримується штраф у
розмірі 7% вартості невиконаних послуг.

У відповідності із ст. 549 того ж Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Перевіривши розрахунок пені, яка
нарахована позивачем за період з
27.05.2013р. по 28.11.2013р. на суму 1069719,00грн.,
господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.6 ст.232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Отже, враховуючи той факт, що умовами
Договору сторони не встановили період
нарахування пені, в даному випадку
підлягає застосуванню ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України.

Відтак, кінцевий термін нарахування
пені за прострочення виконання робіт.
становить 01.12.2012р. (182 дні).

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд зазначає, що пеня,
нарахована поза межами
припинювального строку, встановленого
ч.6 ст. 232 Господарського кодексу
України, стягненню не підлягає з огляду
на встановлене Законом обмеження її
нарахування.

Таким чином, в даному випадку пеня,
нарахована за період з 27.05.2013р. по
28.11.2013р., є необґрунтованою.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення
пені у розмірі 192549,42грн. не підлягають
задоволенню.

Перевіривши розрахунок штрафу,
господарський суд дійшов висновку про
вірність вказаного розрахунку та
визначеної суми.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення штрафу у розмірі 74880,33грн. є
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення
розміру штрафу в порядку п.3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу
України закріплено, що суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки розміру
збитків, а також об'єктивно оцінити, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора.

Дослідивши вищевказану заяву, судом
встановлено, що заявником не наведено
обставин, що зумовлюють виникнення
підстав, з якими законодавець пов'язує
застосування судом зменшення розміру
неустойки. Також заявником не надано
відповідних доказів.

Відтак, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для зменшення
штрафу, у зв'язку із чим заява
відповідача про зменшення розміру
штрафу відповідно до ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України не підлягає задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового
збору підлягають розподілу
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог у відповідності до ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 526, 549, 610, 612, 837 Цивільного
кодексу України; ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49,
82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Кременчуцький
сталеливарний завод», м.Кременчук до
відповідача, Публічного акціонерного
товариства «Краматорський завод
важкого верстатобудування»,
м.Краматорськ про стягнення неустойки
0,1% в сумі 192549,42грн., 7% штрафу у розмірі
74880,33грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Краматорський завод
важкого верстатобудування» (84306,
Донецька область, м.Краматорськ,
вул..Орджонікідзе, буд.6,
ідентифікаційний код 00222999) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Кременчуцький сталеливарний завод»
(39621, Полтавська область, м.Кременчук,
вул.Івана Приходька, буд.141,
ідентифікаційний код 05756783) штраф у
розмірі 74880,33грн., судовий збір у
розмірі 1497,61грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

У судовому засіданні 24.02.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційного скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 27.02.2014р.

Суддя
Ю.В. Сич