ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року Справа №
5011-65/5935-2012-49/537-2012 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Капацин Н.В. - головуючий, Бернацька
Ж.О., Кривда Д.С. (доповідач),за участю
представників:позивачаПономаренко
О.В., представник, відповідачаКоршак
С.В., представник, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного
акціонерного товариства ,,Страхова
компанія ,,ПЗУ Україна"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 у
справі№ 5011-65/5935-2012-49/537-2012
господарського суду міста Києваза
позовомПублічного акціонерного
товариства ,,Родовід Банк"доПриватного
акціонерного товариства ,,Страхова
компанія ,,ПЗУ Україна"простягнення
суми,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Родовід Банк" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ПЗУ Україна"
заборгованості в сумі 116104,58грн.

Справа в господарських судах
розглядалась неодноразово.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.09.2013 (суддя Митрохіна А.В.)
позов задоволено частково; стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
,,Страхова компанія ,,ПЗУ Україна" на
користь Публічного акціонерного
товариства ,,Родовід Банк"
заборгованість у розмірі 106075,50грн., з
яких: 90304,13грн. - основний борг, 12175,32грн. -
пеня, 2356,50грн. - 3% річних, 1239,55грн. -
інфляційні втрати та 2113,10грн. судового
збору; в іншій частині у позові
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 (судді:
Суховий В.Г. - головуючий, Агрикова О.В.,
Чорногуз М.Г.) рішення господарського
суду м.Києва від 16.09.2013 змінено;
резолютивну частину рішення викладено
в новій редакції; позовні вимоги
задоволено повністю; стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
,,Страхова компанія ,,ПЗУ Україна" на
користь Публічного акціонерного
товариства ,,Родовід Банк"
заборгованість у розмірі 116104,58грн., з
яких: 98685,07грн. - основна сума
заборгованості, 13371,75грн. - пеня, 2587,07грн.
- 3% річних, 1459,69грн. - інфляційні втрати
та 2322,09грн. судових витрат по сплаті
судового збору за подання позову;
стягнуто з Приватного акціонерного
товариства ,,Страхова компанія ,,ПЗУ
Україна" на користь Публічного
акціонерного товариства ,,Родовід Банк"
860,25грн. судових витрат по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Не погоджуючись з постановою,
відповідач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
постанову скасувати, а рішення -
залишити в силі. Касаційну скаргу
мотивовано доводами про неправильне
застосування апеляційним
господарським судом норм
матеріального права та незастосування
норм, які регулюють спірні
правовідносини.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши наявні матеріали справи та
доводи, викладені у касаційній скарзі,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановили суди попередніх
інстанцій, 11.03.2010 між ПАТ "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" (довіритель) та
ПАТ "Родовід Банк" (повірений) укладено
договір доручення № AGN.10.95742.1178.MD, за
умовами п.2.1 якого повірений від імені
та за рахунок довірителя
зобов'язується: інформувати фізичних
та юридичних осіб про умови страхових
послуг, що надає довіритель; направляти
потенційних страхувальників до
довірителя для укладання з ним
відповідних договорів страхування;
приймати страхові платежі від
страхувальників готівкою та
перераховувати їх на поточний рахунок
довірителя протягом 2 (двох) робочих
днів з дати їх прийняття відповідно до
чинного законодавства України;
виконувати платіжні документи
страхувальників на безготівкові
перекази та зараховувати страхові
платежі на користь довірителя.

Пунктом 3.1.4 встановлено, що довіритель
зобов'язується виплачувати повіреному
комісійну винагороду за виконану
роботу згідно умов цього договору.

Згідно п.п.5.1, 5.2 договору винагорода
повіреному встановлюється у відсотках
від суми перерахованих на рахунок
довірителя страхових платежів:
добровільне страхування майна
юридичних та фізичних осіб - 10%;
добровільне страхування наземних
транспортних засобів (крім
залізничного) фізичних та юридичних
осіб - 10%; добровільне страхування від
нещасного випадку - 10%. Плата за
виконання цього договору сплачується
довірителем повіреному в строк не
пізніше ніж 3 робочих днів з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін акту.

За умовами п.п.6.1, 6.2 повірений складає,
підписує та передає довірителю акт у
двох примірниках з 1 до 7 числа місяця,
що йде за звітним. Під "звітним місяцем"
сторони розуміють календарний місяць,
протягом якого довіритель отримав
страховий платіж від страхувальника.
Довіритель повинен підписати та
передати один екземпляр акту
повіреному до 15 числа поточного місяця.

01.12.2010 між ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" (довіритель) та ПАТ "Родовід
Банк" (повірений) укладено додаткову
угоду №1 до договору доручення
№AGN.10.95742.1178.MD від 11.03.2010, відповідно до
якої сторони збільшили розмір
винагороди повіреному по добровільних
видах страхування, а саме: 20 (двадцять)
відсотків від суми перерахованих на
рахунок довірителя страхових платежів
по добровільному страхування
наземного транспорту (крім
залізничного); 25 (двадцять п'ять)
відсотків від суми перерахованих на
рахунок довірителя страхових платежів
по добровільному страхуванню майна
(крім залізничного, наземного,
повітряного, водного транспорту
(морського внутрішнього та інших видів
водного транспорту), вантажів та багажу
(вантажобагажу)); 25 (двадцять п'ять)
відсотків від суми перерахованих на
рахунок довірителя страхових платежів
по добровільному страхуванню від
нещасних випадків.

Позивач направив на адресу відповідача
акти виконаних робіт №00010 від 13.01.2011р.
на суму 7 033,33 грн., №00011 від 10.02.2011р. на
суму 8 714,73 грн., №00012 від 10.03.2011р. на суму
12 773,07 грн., №00013 від 09.04.2011р. на суму 13 120,78
грн., №00014 від 12.05.2011р. на суму 11 132,46 грн.,
№00015 від 10.06.2011р. на суму 13 528,82 грн., №00016
від 09.07.2011р. на суму 8 232,45 грн., №00017 від
11.08.2011р. на суму 12 219,13 грн., №00018 від
12.09.2011р. на суму 11930,30грн., які відповідач
не повернув та не перерахував коштів за
виконання умов договору.

Відповідач, в свою чергу, направляв
позивачу підписані зі свого боку акти
виконаних робіт із зазначенням
попередніх розмірів винагороди, що
діяли до внесення змін до договору
доручення, в частині договорів
страхування, укладених до 01.12.2010р., але
ці акти залишились не підписаними з
боку позивача.

Таким чином, між сторонами виник спір
щодо розміру суми винагороди
повіреного за надані послуги у зв'язку
з внесенням 01.12.2010р. змін до договору
доручення та встановлення іншого
(більшого) розміру відсотків від суми
перерахованих довірителю страхових
платежів. Як визначилися суди
попередніх інстанцій, спірним є
питання щодо поширення змін до п.5.1
договору доручення на визначення
розміру винагороди повіреного з сум
страхових платежів, що надійшли після
зазначених змін за договорами
страхування, які укладені та набрали
чинності до моменту внесення змін.

Згідно ст.1000 Цивільного кодексу
України за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.
Договором доручення може бути
встановлено виключне право повіреного
на вчинення від імені та за рахунок
довірителя всіх або частини юридичних
дій, передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Договором доручення може бути
визначений строк, протягом якого
повірений має право діяти від імені
довірителя (ч. 1 ст. 1001 ЦК України).

У договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному. Дії, які
належить вчинити повіреному, мають
бути правомірними, конкретними та
здійсненними (ст. 1003 ЦК України).

Згідно приписів ст.18 Закону України
"Про страхування" договір страхування
набирає чинності з моменту внесення
першого страхового платежу, якщо інше
не передбачено договором страхування.

Частиною 3 ст.653 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі зміни
договору зобов'язання змінюється з
моменту досягнення домовленості про
зміну договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Проаналізувавши договір доручення та
додаткову угоду №1 до нього, суд
апеляційної інстанції встановив, що
вони не містять положень, які б
визначали, що зміна ціни договору
(розміру винагороди повіреного) не
поширюється на договори страхування,
які укладені за посередництва
повіреного та на час внесення змін
набрали чинності. У даному випадку
обов'язок довірителя сплатити
повіреному винагороду і, відповідно,
право повіреного вимагати оплату
виникає після одержання довірителем
сум страхових платежів у звітному
місяці. Оскільки зміна розміру
винагороди відбулася 01.12.2010, то ці умови
поширюються на зобов'язання за
договором, які виникли починаючи з
грудня 2010.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що зобов'язання по сплаті
спірних сум винагороди повіреному за
грудень 2010р. - серпень 2011р. виникли
після внесення змін додатковою угодою
№1 від 01.12.2010, тому на ці зобов'язання
поширюються зазначені зміни. Відтак,
позивач правомірно в акти виконаних
робіт за період грудень 2010р. - серпень
2011р. включив комісійну винагороду,
розраховану за відсотками згідно з
додатковою угодою №1 від 01.12.2010.

За загальними положеннями цивільного
законодавства зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини, інші юридичні факти.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

В силу ст.526 Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Згідно п.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін); зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Таким чином, суд апеляційної
інстанції, дослідивши обставини
надання позивачем посередницьких
послуг в галузі страхування
відповідачеві, а також неналежне
виконання відповідачем зобов'язань по
виплаті комісійної винагороди за ці
послуги, дійшов законного і
обґрунтованого висновку, що сума боргу
доведена позивачем.

Оскільки факт заборгованості
відповідача перед позивачем
підтверджений в сумі 98685,07грн.,
апеляційний господарський суд,
відповідно до ст.ст.526, 625 Цивільного
кодексу України, дійшов правильного
висновку про обов'язок відповідача
сплатити основний борг в зазначеній
сумі, збільшений на інфляційні в сумі
1459,69грн., річні в сумі 2587,07грн.

Згідно п.8.3 договору позивачем
нарахована пеня в розмірі 13371,75грн. за
період прострочки виконання
відповідачем свого зобов'язання.

Твердження заявника про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права не
знайшли свого підтвердження,
суперечать матеріалам справи та
зводяться до переоцінки доказів, що
відповідно ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України не
входить до компетенції касаційної
інстанції в зв'язку з чим підстав для
зміни чи скасування постанови
апеляційної інстанції колегія суддів
не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства ,,Страхова
компанія ,,ПЗУ Україна" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 у справі
№5011-65/5935-2012-49/537-2012 господарського суду
міста Києва залишити без змін.

Головуючий
Н.Капацин

Судді
Ж.Бернацька

Д.Кривда