ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р.
Справа № 922/4207/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Голозубовій О.І.

за участю представників:

позивач - Бережка С.І., дов. № 14-65 від
22.03.2013 року

відповідач - Василенко Г.В. дов. № 3926
від 26.12.2013 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№3401Х/1-35) на рішення господарського
суду Харківської області від 24 жовтня
2013 року по справі №922/4207/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України", м.
Київ,

до Публічного акціонерного товариства
"Харківгаз", м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", позивач,
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Харківгаз" , відповідача, про
стягнення з останнього суми
інфляційних витрат за весь час
прострочення у розмірі 334530,81 грн. та 3%
річних у розмірі 169477,78 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов`язків за
укладеним сторонами договором
купівлі-продажу природного газу за
державні кошти №14/2106/11 від 30.09.2011 року, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка до цього часу не
погашена.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24 жовтня 2013
року по справі (суддя Лаврова Л.С.) позов
задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ
"Харківгаз" на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" суму 3% річних у
розмірі 169477,78 грн., інфляційні витрати у
розмірі 334530,81 грн. та суму судового
збору 10080,17 грн.

Відповідач з рішенням суду не
погодився, звернувся до апеляційного
господарського суду зі скаргою, в якій
просив рішення суду скасувати,
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" до ПАТ "Харківгаз" в
повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим,
що місцевий господарський суд не
врахував тієї обставини, що
встановлена НКРЕ гранична ціна на
природний газ не включає в себе можливі
наслідки (пеня, штраф, інфляція, 3 %
річних) для підприємства від
несвоєчасного виконання зобов'язань за
договорами купівлі-продажу природного
газу з постачальниками газу в Україні,
яке виникає внаслідок незалежних від
підприємства причин, в тому числі-
заборгованості споживачів за
поставлений природний газ.

Також вказує на те, що стягнення з
відповідача втрат від інфляції в сумі
334530,81 грн. та З % річних у розмірі 169477,78
грн. може мати за собою негативні
наслідки та робить неможливим вчасне
проведення поточних ремонтів
газопроводів та споруд на них, що
загрожує безпеці газопостачання та
створить умови для виникнення
непоправних наслідків.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.11.2013 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Ільїн О.В.,
суддя Россолов В.В.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 25.11.2013 року на 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 25.11.2013 року
розгляд справи було відкладено на
09.12.2013 року на 12:00 год. у зв"язку із
ненаданням позивачем відзиву на
апеляційну скаргу з метою прийняття
законного та обгрунтованого рішення у
справі та забезпечення умов для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013 року
розгляд справи було відкладено на
13.01.2014 року на 11:30 год. у зв"язку із
ненаданням позивачем відзиву на
апеляційну скаргу з метою прийняття
законного та обгрунтованого рішення у
справі та забезпечення умов для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року
розгляд справи було відкладено на
22.01.2014 року на 11:00 год.у зв"язку із
задоволенням клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи для
надання часу для примирення сторін.

Представники відповідача у судових
засіданнях 25.11.2013 року, 09.12.2013
року,13.01.2014року та 22.01.2014 року
підтримали апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
та його представники у судових
засіданнях 25.11.2013 року, 09.12.2013
року,13.01.2014року та 22.01.2014 року зазначили,
що вважають рішення місцевого суду
прийнятим при належному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
та у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
просять залишити його без змін,а
апеляційну скаргу - без задоволення..

Свої заперечення обгрунтовують тим, що
річні відсотки і інфляційні втрати на
суму боргу входять до складу грошового
зобов'язання і на відміну від пені не є
санкцією за порушення грошового
зобов'язання, а є способом захисту
майнового права та інтересу, що полягає
у відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних
відсотків і отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
отриманими ним грошовими коштами,
що належить сплатити кредиторові.
Тому ці кошти нараховуються незалежно
від вини боржника та сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання. .

А тому, як вважає позивач, оскільки
відповідачем не виконані умови
договору щодо оплати отриманого
природного газу, він зобов'язаний
сплатити на користь позивача суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, розмір
яких складає 334 530,81 грн. (інфляційні) та
169 477,78 грн. (3% річних).

Також вказує на те, що відсутність у
відповідача необхідних коштів, в тому
числі у зв'язку з скрутним фінансовим
станом та несвоєчасністю розрахунків
населення за поставлену теплову
енергію, не є надзвичайними чи
невідворотними обставинами та не
звільняють ПАТ «Харківгаз» від
відповідальності у відповідності до
частини 2 статті 617 Цивільного кодексу
України та частини 2 статті 218
Господарського кодексу України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду першої інстанції
слід залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи та було
вірно встановлено місцевим
господарським судом, 30.09.2011 року між
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України", продавецем, та
Публічним акціонерним товариством
"Харківгаз", покупецем, було укладено
договір № 14/2106/11 на купівлю-продаж
природного газу (далі договір
),відповідно до пункту 1.1 якого
продавець зобов'язався передати
покупцеві у IV кварталі 2011 року та у 2012
році природний газ, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ на умовах цього договору.

Газ, що передається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації населенню.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10 числа
місяці, наступного за місяцем поставки
газу з поточних рахунків покупця.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1. договору покупець зобов'язаний
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов договору позивач
поставив протягом жовтня 2011 року -
лютого 2012 року, а відповідач прийняв
природний газ обсягом 545269,055 тис. куб.м.
на загальну суму 254424740,49 грн., що
підтверджується підписаними
повноважними представниками сторін та
скріпленими печатками актами
приймання - передачі природного газу.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання на лежним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутно сті
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлена обов'язковість договору
для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Проте, відповідач, в порушення умов
договору не здійснив оплату за
спожитий природний газ у встановлені
строки, у зв'язку з чим позивачем
відповідно до умов договору
нараховано: втрати від інфляційних
процесів за весь час прострочення, що
складають 334530,81 грн. та три відсотки
річних у розмірі 169477,78 грн. Загальна
сума, пред'явлена позивачем до
стягнення, становить 504008,59 грн.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зі змісту вказаної норми випливає, що
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Відповідно до листа №62-97р Верховного
суду України від 03 квітня 1997 року, при
визначенні періоду розрахунку
інфляційних втрат, необхідно
враховувати порядок застосування
індексів інфляції. Згідно вказаного
порядку, період нарахування
визначається наступним чином. Якщо
прострочка виникла до 16 числа місяця,
то розрахунок здійснюється з
урахуванням індексу інфляції цього
місяця, а якщо прострочка виникла з 16
числа місяця, то розрахунок
здійснюється без урахування цього
місяця. За аналогією, якщо
заборгованість погашена до 16 числа
місяця, тоді індекс інфляції цього
місяця не враховується, а якщо
погашення заборгованості мало місце
після 16 числа місяця, тоді
враховується.

Індекс інфляції - це додаткова сума, яка
сплачується боржником і за своєю
правовою природою є самостійним
засобом захисту цивільного права
кредитора у грошових зобов'язань і
спрямована на відшкодування його
збитків, заподіяних знеціненням
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів в державі.

Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України. Відповідні індекси
щомісячно розраховуються і
публікуються в офіційних виданнях ЗМІ,
зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр".

Перевіривши розрахунок позивача та
період нарахування останнім вказаної
суми 3% річних, колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
господарського судупро те, що цей
розрахунок здійснений у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів також
погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції
про те, що розрахунок інфляційних втрат
на суму 334530,81 грн. також відповідає
нормам чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
наявність достатніх правових підстав
для задоволення позову.

Відповідач апеляційну скаргу
обгрунтовує тим, що місцевий
господарський суд не врахував тієї
обставини, що встановлена НКРЕ
гранична ціна на природний газ не
включає в себе можливі наслідки (пеня,
штраф, інфляція, 3 % річних) для
підприємства від несвоєчасного
виконання зобов'язань за договорами
купівлі-продажу природного газу з
постачальниками газу в Україні, яке
виникає внаслідок незалежних від
підприємства причин,втому числі
заборгованості споживачів за
поставлений природний газ.

Також апелянт вказує на те, що
стягнення з відповідача втрат від
інфляції в сумі 334530,81 грн. та З % річних у
розмірі 169477,78 грн. може мати за собою
негативні наслідки та робить
неможливим вчасне проведення поточних
ремонтів газопроводів та споруд на них,
що загрожує безпеці газопостачання та
створить умови для виникнення
непоправних наслідків.

Однак, колегія суддів вважає такі
посилання необгрунтованими, зважаючи
на таке.

За своєю правовою природою річні
відсотки та інфляційні втрати на суму
боргу входять до складу грошового
зобов'язання і на відміну від пені не є
санкцією за порушення грошового
зобов'язання, а є способом захисту
майнового права та інтересу, що полягає
у відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних
відсотків і отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
отриманими ним грошовими коштами,
що належить сплатити кредиторові.

А тому ці кошти нараховуються
незалежно від вини боржника та сплати
ним неустойки (пені) за порушення
виконання зобов'язання. Таким чином,
інфляційні нарахування на суму боргу
та 3 % річних є наслідком невиконання
грошового зобов'язання.

Отже, оскільки відповідачем не
виконані умови договору щодо оплати
отриманого природного газу, тому він
зобов'язаний сплатити на користь
позивача суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, розмір
яких складає 334 530,81 грн. (інфляційні) та
169 477,78 грн. (3% річних) (розрахунок
наявний в матеріалах справи).

Крім того, частиною 2 статті 218
Господарського кодексу України
встановлено, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Однак, відсутність у відповідача
необхідних коштів, в тому числі у
зв'язку з скрутним фінансовим станом та
несвоєчасністю розрахунків населення
за поставлену теплову енергію, не є
надзвичайними чи невідворотними
обставинами та не звільняють ПАТ
«Харківгаз» від відповідальності у
відповідності до частини 2 статті 617
Цивільного кодексу України та частини 2
статті 218 Господарського кодексу
України.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 24 жовтня 2013
року по справі №922/4207/13 залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено
27.01.2014року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.