Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" лютого 2014 р.
Справа № 906/95/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 05.02.14р.

від відповідача: Рехтер Н.М., дор. від
21.01.14р. № 113

від третьої особи: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (м.Житомир)

до Житомирського національного
агроекологічного університету
(м.Житомир)

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Санаторій - профілакторій
Житомирського Національного
агроекологічного університету
(м.Житомир)

про стягнення 9569,25 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення на свою користь з
відповідача 9569,25 грн., з яких 8396,06 грн.
боргу за отриманий товар згідно
чотирьох договорів купівлі-продажу
товарів від 17.01.13р., 613,08 грн. пені та 560,11
грн. процентів за користування чужими
коштами.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
та його представник в судовому
засіданні проти позову заперечили,
просили відмовити у його задоволенні,
посилаючись, зокрема, на те, що
відповідач не мав договірних відносин
з позивачем та, що у договорах купівлі -
продажу товарів від 17.01.13р. не вказаний
розмір процентів за користування
чужими коштами (а.с.46,47).

Ухвала господарського суду від 13.02.14р.,
яка направлялась третій особі за
адресою, вказаною позивачем у позовній
заяві (м.Житомир,
вул.Фещенка-Чопівського 29) повернулася
до суду з відміткою поштового зв'язку
про те, що адресат за зазначеною
адресою відсутній.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладених між фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3
(позивачем/продавцем) та Санаторієм -
профілакторієм Житомирського
Національного агроекологічного
університету (третьою особою/покупцем)
чотирьох договорів купівлі-продажу
товарів від 17.01.13р. (а.с.10-17), позивач
поставив покупцю у січні-лютому 2013 року
товар - продукти харчування на загальну
суму 8396,06 грн., що підтверджується
накладними: № 3 від 21.01.13р., № 4 від
21.01.13р., №8 від 23.01.13р., № 8 від 30.01.13р., № 10
від 04.02.13р., № 15 від 11.02.13р. (а.с.18-23).

Згідно частин 1,3 та 4 ст.95 ЦК України,
філією є відокремлений підрозділ
юридичної особи, що розташований поза
її місцезнаходженням та здійснює всі
або частину її функцій. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення. Керівники філій та
представництв призначаються юридичною
особою і діють на підставі виданої нею
довіреності.

Згідно пп.4.2 Положення про санаторій -
профілакторій Житомирського
національного агроекологічного
університету, головний лікар
Профілакторію має право, зокрема,
представляти Профілакторій в
державних установах, місцевих та
господарських судах України за
довіреністю (а.с.52).

Представник відповідача повідомила в
судовому засіданні, що у відповідача
відсутня довіреність на головного
лікаря Профілакторію.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України,
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом.

Згідно пп.1.5 Положення про санаторій -
профілакторій Житомирського
національного агроекологічного
університету, що профілакторій є
структурним підрозділом університету
без права юридичної особи, має
субрахунок, печатку зі своїм
найменуванням та штамп (а.с.49).

Відповідно до ст.80 ЦК України,
юридичною особою є організація,
створена і зареєстрована у
встановленому законом порядку.
Юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем у суді.

Таким чином, відповідачем у справі
повинен бути лише Житомирський
національний агроекологічний
університет, оскільки Профілакторій не
має права юридичної особи та суду не
подано доказів, що головний лікар
Профілакторію має право представляти
Профілакторій в господарських судах
України за довіреністю.

Згідно з пп.1.1 вищевказаних договорів,
продавець зобов'язався передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити
продукти харчування згідно вказаного
переліку (далі-товар).

Відповідно до пп.2.2 договорів, покупець
зобов'язався прийняти товар і
розрахуватися за нього не пізніше
десяти календарних днів.

Оплата товару здійснюється покупцем у
визначений пп.2.2 цього договору строк
шляхом безготівкового перерахування
коштів (пп.3.1 договорів).

Відповідач свої договірні зобов'язання
по оплаті поставленого товару не
виконав, внаслідок чого утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі
8396,06 грн., що підтверджується довідками
позивача: від 07.02.14р. та від 27.02.14р.
(а.с.42,67), підписаним позивачем актом
звірки взаєморозрахунків станом на
03.02.14р. (а.с.41) та іншими матеріалами
справи.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України, якщо
за порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Підпунктами 4.4 чотирьох договорів
купівлі-продажу товарів передбачено,
що за прострочення здійснення
розрахунку за товар покупець
зобов'язаний за вимогою продавця
виплатити останньому пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від несплаченої суми за кожний
день прострочення платежу.

Згідно розрахунку позивача розмір пені
становить 613,08 грн. (а.с.8,69,70).

Розрахунок обгрунтований та
відповідає чинному законодавству і
укладеним договорам.

Позивач крім пені також просив
стягнути на свою користь з відповідача
560,11 грн. процентів за користування
чужими коштами. При цьому він послався
на ч.6 ст.231 ГК України, яка передбачає,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором,

Господарський суд вважає цю вимогу
безпідставною, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.231 ГК України,
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Згідно ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Згідно з ч.1 ст.548 ЦК України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Отже, нормами чинного законодавства
передбачено, що вимагати сплати
процентів за користування чужими
коштами особа може лише при умові, що
такий вид забезпечення грошового
зобов'язання погоджений сторонами в
договорі та викладений у письмовій
формі.

Як вбачається з умов чотирьох
договорів купівлі - продажу товарів
сторони не передбачили у письмовій
формі такий вид відповідальності як
сплата процентів за користування
чужими коштами.

Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір відсотків не встановлений
договором або законом.

Таким чином, законом передбачено лише
стягнення трьох відсотків річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом.

Тобто позивач, при зверненні з даним
позовом до суду мала право, крім
передбаченої договорами пені, також
вимагати стягнення 3% річних відповідно
до закону - ч.2 ст.625 ЦК України.

Враховуючи, що позивачем не заявлено
вимоги про стягнення 3% річних,
господарський суд не знаходить підстав
для її задоволення.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів сплати боргу суду
не подав.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обгрунтованими, заявленими відповідно
до чинного законодавства і укладених
договорів та такими, що підлягають
частковому задоволенню - з відповідача
стягується на користь позивача 8396,06
грн. боргу за отриманий товар згідно
чотирьох договорів купівлі-продажу
товарів від 17.01.13р. та 613,08 грн. пені.

В частині стягнення 560,11 грн. процентів
за користування чужими коштами суд
відмовляє у зв'язку з безпідставністю
заявлених вимог.

Сплата судового збору покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, ст.231
ГК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житомирського
національного агроекологічного
університету, 10008, м.Житомир, бульвар
Старий 7, ідентифікаційний код 00493681:

- на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
№ НОМЕР_1 - 8396,06 грн. боргу за отриманий
товар згідно чотирьох договорів
купівлі-продажу товарів від 17.01.13р., 613,08
грн. пені та 1720,06 грн. судового збору.

3. В частині стягнення процентів
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.02.14

Суддя
Гансецький В.П.

Друк: 2 прим.:

1 - у справу,

2 - третій особі (рек. з повід. про вруч.).