ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 лютого 2014 р. Справа №
903/442/13

Господарський суд Волинської області у
складі судді Кравчука Віктора
Оксентійовича, розглянувши позов ПП
«Захід-Хліб-Збут-2002», м.Тернопіль

до ТзОВ «Продовольча компанія
«Заграва-Луцьк»», м.Луцьк

про стягнення 590 051, 99 грн., у т.ч. 35 000 грн.
основного боргу, 14 781, 74 грн. 3 % річних, 57
144, 25 грн. пені, 483 126 грн. штрафу, за
договором поставки № 010101/932 від 01.01.2012 р.

За участю представників сторін:

від позивача - Іванців Ю.С. (представник,
довіреність від 01.01.2014 р. без номера в
матеріалах справи, а.с.95, Том 2);

від відповідача - ОСОБА_1 (адвокат, ордер
серії НОМЕР_1 від 28.05.2013 р., витяг з
договору № 3 про надання адвокатських
послуг від 22.05.2013 р. у матеріалах справи,
а.с.34-35, Том 2)

Представникам сторін роз'яснено їх
права й обов'язки, передбачені ст.22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
поступало.

За відсутності клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового процесу від жодної зі сторін у
судовому засіданні не забезпечується
повне фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Провадження в справі зупинялося
(поновлювалося), розгляд останньої
відкладався з підстав, викладених в
ухвалах Господарського суду
Волинської області від 12.06.2013 р. (а.с.37,
Том 2), 24.12.2013 р. (а.с.49, Том 2), 29.01.2014 р.
(а.с.97, Том 2).

18.04.2013 р. ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» як
постачальник звернулося з позовом до
Господарського суду Волинської
області про стягнення з ТзОВ
«Продовольча компанія
«Заграва-Луцьк»» як покупця 590 051, 99 грн.,
у т.ч. 35 000 грн. основного боргу, 14 781, 74
грн. 3 % річних, 57 144, 25 грн. пені, 483 126 грн.
штрафу, за договором поставки № 010101/932
від 01.01.2012 р.

Підставою позовних вимог позивачем
визначено несвоєчасне невиконання
відповідачем зобов'язання в частині
оплати за одержаний товар.

06.06.2013 р. до суду поступила від
відповідача заява про максимальне
зменшення розмірів штрафу та пені (вх.№
01-29/6341/13) (а.с.12-48, Том 2).

Дана заява обґрунтована тим, зокрема,
що сума неоплаченого на момент
звернення з позовом до суду отриманого
товару за договором (35 000 грн.) у
порівнянні з загальною сумою договору
(3 683 050 грн. (3 770 774 грн.)) є незначною;
торгівля борошном є об'єктом
державного цінового регулювання в
Україні, згідно з п.12 Додатку до
Постанови Кабінету Міністрів України
"Про встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін
(тарифів)" від 25.12.1996 р. № 1548) обласні
державні адміністрації встановлюють
граничні торговельні
(постачальницько-збутові) надбавки до
оптової ціни виробника на борошно, ПП
«Захід-Хліб-Збут-2002» зареєстроване в
м.Тернопіль, відповідно до
розпорядження Тернопільської
облдержадміністрації від 15.09.2003 р. № 432
«Про граничні торговельні надбавки на
окремі продовольчі товари» граничний
розмір торговельної надбавки на
борошно пшеничне вищого ґатунку
встановлено в розмірі 10 %, нараховані
позивачем пеня та штраф у сумі 540 270, 25
грн. майже вдвічі перевищують граничну
торгівельну надбавку, що дає
можливість позивачу отримати
подвійний понад граничні норми
прибуток, обійшовши державне цінове
врегулювання.

Господарським судом встановлено, що
01.01.2012 р. між ПП «Захід-Хліб-Збут-2002»
(постачальник за договором, позивач у
справі) та ТзОВ «Продовольча компанія
«Заграва-Луцьк»» (покупець за
договором, відповідач у справі) був
укладений договір поставки № 010101/932
(далі - договір), який відповідно до його
пункту 9.1 діє до повного виконання
сторонами всіх зобов'язань за
договором (а.с.8-9, Том 1).

Чинність договору підтверджена
рішенням Господарського суду
Волинської області від 27.06.2013 р. у
справі № 903/526/13, яким у задоволенні
позову про визнання його недійсним
відмовлено (а.с.39-40, Том 2), яке
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.10.2013 р.
залишено без змін (а.с.41-44, Том 2).
Постановою Вищого господарського суду
від 11.12.2013 р. у справі № 903/526/13 постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.10.2013 р.
залишено без змін (а.с.45-47, Том 2).

Згідно з п.4.6 договору ціна останнього
становить сумі всіх
видатково-прибуткових накладних,
виданих на виконання його умов.

Між сторонами підписано 9 специфікацій
як додатків до договору, які згідно з
п.9.6 договору є його невід'ємними
частинами (а.с.10-18, Том 1).

У цих специфікаціях визначено період
поставки 20.01.2012 р.-15.12.2012 р.

На виконання умов договору за період
20.01.2012 р.-13.12.2012 р. позивачем поставлено,
а відповідачем одержано товар на
загальну суму 3 683 050 грн., що
підтверджується долученими до
позовної заяви видатковими накладними
(хоча в позовній заяві вказано загальну
суму поставленого товару - 3 770 774 грн.),
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
товарно-транспортними накладними,
податковими накладними (а.с.23-157, Том 1).

Відповідно до п.4.4 договору оплата
вартості кожної окремої партії товару
здійснюється покупцем протягом 10
календарних днів з моменту поставки
товару.

Відповідачем здійснено часткову
оплату за одержаний товар на суму 3 735 774
грн., що не заперечено самим позивачем у
його позовній заяві, і підтверджується
наявними в матеріалах справи
банківськими виписками (а.с.158-211, Том 1).

При пред'явленні позову продавцем
визначено суму неоплаченого
поставленого товару в розмірі 35 000 грн.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, оцінивши наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, Господарський
суд Волинської області вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд виходив з наступного.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення ЦК України про
договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 ГК
України).

Як зазначалося вище, в обумовлений
пунктом 4.4 договору 10-денний
календарний строк з моменту поставки
товару оплата за отриманий товар
покупцем не була проведена, остання
поставка здійснена 13.12.2012 р., позов
поданий до господарського суду 18.04.2013 р.

Після порушення провадження у справі
відповідач повністю сплатив залишок
неоплаченої суми основного боргу в
розмірі 35 000 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 1379 від 25.04.2013
р. і № 1385 від 29.04.2013 р. (а.с.29-30, Том 2), тому
існують всі правові підстави для
припинення у справі провадження щодо
цієї позовної вимоги на підставі п.11 ч.1
ст.80 ГПК України за відсутністю
предмета спору.

На підставі ст.625 ЦК України згідно з
розрахунком позовних вимог (додатком №
3 до позовної заяви) (а.с.231-235, Том 1) за
період з 20.01.2012 р. по 17.04.2013 р. включно
позивачем нараховано відповідачу суму
3 % річних у розмірі 14 781, 74 грн., яка судом
визнається обґрунтованою, а тому
позовна вимога про її стягнення
підлягає повному задоволенню.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що в
разі прострочення оплати партії товару
покупець сплачує постачальникові пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми прострочення за кожен день
прострочення.

Відповідно до п.6.3 договору в разі
прострочення оплати товару більше, ніж
на 10 банківських днів з дня закінчення
граничного терміну оплати покупець
додатково сплачує штраф у розмірі 20 %
від суми прострочення.

Згідно з розрахунком позовних вимог
(додатком № 1 до позовної заяви)
періодом нарахування пені визначено з
05.05.2012 р. по 17.04.2013 р. включно, а суму в
розмірі 57 144, 25 грн.

На підставі п.6.3 договору нараховано
штраф на суму 483 126 грн. (а.с.236-240, Том 1).

Оскільки відповідно до ч.3 ст.551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення; згідно з ст.233 ГК
України якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій; якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.
Зазначені норми ставлять право суду на
зменшення неустойки в залежність від
співвідношення її розміру і збитків.

Суд погоджується з обґрунтуванням
відповідача щодо можливості зменшення
розмірів пені та штрафу, так як сума
неоплаченого на момент звернення з
позовом до суду отриманого товару за
договором (35 000 грн.) у порівнянні із
загальною сумою договору (3 683 050 грн. (3 770
774 грн.)) є незначною, яка під час
розгляду справи була погашена в
повному обсязі; торгівля борошном є
об'єктом державного цінового
регулювання в Україні, згідно з п.12
Додатку до Постанови Кабінету
Міністрів України "Про встановлення
повноважень органів виконавчої влади
та виконавчих органів міських рад щодо
регулювання цін (тарифів)" від 25.12.1996 р.
№ 1548) обласні державні адміністрації
встановлюють граничні торговельні
(постачальницько-збутові) надбавки до
оптової ціни виробника на борошно, ПП
«Захід-Хліб-Збут-2002» зареєстроване в
м.Тернопіль (а.с.19-20, Том 1), відповідно до
розпорядження Тернопільської
облдержадміністрації від 15.09.2003 р. № 432
«Про граничні торговельні надбавки на
окремі продовольчі товари» граничний
розмір торговельної надбавки на
борошно пшеничне вищого ґатунку
встановлено в розмірі 10 %, нараховані
позивачем пеня та штраф у сумі 540 270, 25
грн. майже вдвічі перевищують граничну
торгівельну надбавку, що дає
можливість позивачу отримати
подвійний понад граничні норми
прибуток, обійшовши державне цінове
врегулювання.

Договірне зобов'язання, яке не було
вчасно виконане покупцем у частині
оплати за одержаний протягом 20.01.2012
р.-13.12.2012 р. товар, не завдало збитків
іншим учасникам господарських
відносин, оскільки мають місце
приватно-правові відносини, які
регламентовані договором. Як
встановлено в судовому засіданні та
вбачається з банківських виписок,
оплата тривала систематично.

При застосуванні ч.3 ст.551 ЦК України та
ст.233 ГК України слід мати на увазі, що
поняття "значно" та "надмірно" є
оціночними, а тому, враховуючи
вищевказані норми матеріального та
процесуального законів (п.3 ст.83 ГПК
України), суд прийшов до висновку про
зменшення заявлених позивачем
розмірів пені (57 144, 25 грн.) та штрафу (483
126 грн.) до 571 грн. та 4 831 грн. відповідно.

Відповідно до ч.5 ст.49 ГПК України у
зв'язку з частковим задоволенням
позову господарським судом здійснено
розподіл судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.49, п.11 ч.1 ст.80, ст.ст.82-85 ГПК
України, Господарський суд Волинської
області

В И Р І Ш И В:

Позов у справі № 903/442/13 задоволити
частково.

Провадження у справі щодо стягнення 35
000 грн. основного боргу припинити.

Стягнути з ТзОВ «Продовольча компанія
«Заграва-Луцьк»» (43008, м.Луцьк,
вул.Підгаєцька, 13 Б; ідентифікаційний
код 31880976) на користь ПП
«Захід-Хліб-Збут-2002» (46008, м.Тернопіль,
вул.Гайова, 44 А; ідентифікаційний код
31914381) 14 781, 74 грн. 3 % річних, 571 грн. пені, 4
831 грн. штрафу, за договором поставки №
010101 від 01.01.2012 р.; 403, 59 грн. судового
збору.

У задоволенні решти сум позовних вимог
відмовити.

Повний текст рішення складено

25.02.14

Суддя
В. О. Кравчук