КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. Справа№ 910/16323/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Калатай Н.Ф.

За участю представників сторін:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Лабик Р.Р. (довір. №85
від 12.11.13);

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р.

у справі № 910/16323/13 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування»

до Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія»

про стягнення 8 067,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р. у справі №910/16323/13
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування» 7
067 грн. 70 коп. суму страхового
відшкодування та 1 507 грн. 24 коп. суму
судового збору. В решті вимог в позові
відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
ґрунтується на тому, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди, за
участю застрахованого позивачем
автомобіля, цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
ВАЗ 2104 застрахована у відповідача, тому
відповідач є особою, відповідальною за
заподіяну шкоду страхувальнику
позивача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
Київський апеляційний господарський
суд скасувати рішення Господарського
суду міста Києва від 17.12.2013р. в повному
обсязі та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає про те, що оскільки страхова
виплата позивачем була здійснена
позивачем 08.11.2011р., а станом на цю дату
чинною була редакція Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» від
09.09.2011р., яка передбачала таку підставу
для відмови у здійсненні страхового
відшкодування як неподання заяви про
страхове відшкодування впродовж
одного року з моменту ДТП, з заявою до
відповідача позивач звернувся 20.11.2012р.,
як зазначає відповідач, після спливу
передбаченого законом строку, що і
стало підставою для відмови у виплаті
страхового відшкодування.

Скаржник зазначає й про те, що згідно з
п.п. 196.1.3 пункту 196.1 статті 196
Податкового кодексу України не є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість операції надання
послуг, зокрема, із страхування
особами, які мають ліцензію на
здійснення страхової діяльності. У
випадку не проведення фактичного
ремонту транспортного засобу, або
проведення такого ремонту особою, яка
не є платником ПДВ, податкові
зобов'язання не виникають. Отже, як
зазначає скаржник, суд мав з'ясувати
обставини фактичного здійснення
ремонту автомобіля або ж, чи
зареєстрований надавач послуг з
ремонту автомобіля як платник ПДВ.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014р.
розгляд апеляційної скарги призначено
на 11.02.2014р.

11.02.2014р. в судове засідання
апеляційного господарського суду не
з'явився представник позивача, однак
10.02.2014р. від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі представника позивача, з
урахуванням чого, судова колегія,
з'ясувавши думку представника
відповідача, ухвалила розгляд справи у
відсутності представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представника відповідача
судова колегія встановила.

Між позивачем та Ніщенко С.М. 23.11.2010р.
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
3070835, відповідно до умов якого
застраховані майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу - легкового автомобіля ВАЗ 21074,
державний реєстраційний номер АА 3171 ЕН.

27.10.2011 р. о 16 год. 10 хв. на перехресті
просп. Григоренка та просп. Бажана в
місті Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля ВАЗ 21074,
державний реєстраційний номер АА 3171 ЕН,
що належить Ніщенко С.М та автомобіля
"ВАЗ 2104", д.р.н. 32726 КВ, що належить
Шинкаренко В'ячеславу Михайловичу під
керуванням Шинкаренка Владислава
Владиславовича.

Відповідно до Постанови Дарницького
районного суду міста Києва від 09.12.2011р.
у справі №3-9438/11 дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок порушення
Шинкаренко В.В. п.13.1 Правил дорожнього
руху та останнього було визнано винним
у вчиненні правопорушення за статтею 124
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення.

Як свідчать матеріали справи, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
потерпілого, пошкодженого внаслідок
ДТП, встановлено у рахунку №814 від
01.11.2011р. та калькуляції №2011/U/MOD від
01.11.2011р., складених спеціалістом ТОВ
"Н2О Груп" становить 8 486,56 грн.

Страхове відшкодування в розмірі 8 067,72
грн. сплачено позивачем на підставі
страхового акту №2011/U/MOD03718/UIA10837 від
04.11.2011р., рахунку-фактури № 814 від 01
листопада 2011 року та калькуляції,
складених ТОВ "Н2О Груп", які
підтверджують розмір фактичних витрат.

Платіжним дорученням № 32993 від 08.11.11 р.
позивачем перераховано на рахунок ТОВ
"Н2О Груп" 8 067,72 грн. з призначенням
платежу «страхове відшкодування
згідно акту №UIA10837, на ремонт авто, рах.
№814 від 01.11.11р. страх. - Ніщенко С.М.».

Відповідно до статті 27 Закону України
"Про страхування", до страховика, який
виплатив страхове відшкодування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу
України, шкода завдана неправомірними
діями майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України
передбачене, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Отже, відповідно до ст. 27 Закону України
«Про страхування» та ст. 1191 Цивільного
кодексу України, до позивача, який
виплатив страхове відшкодування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги (регресу) до відповідача,
як до особи, відповідальної за
заподіяні майну потерпілого збитки.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля марки "ВАЗ 21077",
д.р.н. АА 3171 ЕН на момент
дорожньо-транспортної пригоди
застрахована в ПрАТ "Українська
охоронно-страхова компанія"
(відповідач) відповідно до Поліса №
АА/6792938, розмір франшизи по якому
становить 1000,00 грн.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже саме відповідач є особою,
відповідальною за завдані потерпілій
особі в результаті ДТП збитки, а тому
місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що з заявою до
відповідача позивач звернувся 20.11.2012р.,
після спливу передбаченого Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
строку (один рік), що і стало підставою
для відмови у виплаті страхового
відшкодування, до уваги судовою
колегією не приймаються з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності за
регресними зобов'язаннями починається
від дня виконання основного
зобов'язання.

Позов до суду позивачем заявлено,
згідно штампу на першій сторінці
позовної заяви, 23.08.2013р., а отже з
урахуванням виконання позивачем
основного зобов'язання - 08.11.11р.а також
ст. 257 Цивільного кодексу України, строк
позовної давності позивачем не
пропущено.

Щодо викладених в апеляційній скарзі
обставин про те, що судом не було
з'ясовано, чи фактично проведений
ремонт транспортного засобу позивача
та чи є надавач послуг з ремонту
автомобіля платником ПДВ, то судом
досліджено в сукупності всі докази по
справі, в тому числі рахунок ТОВ «Н2О
ГРУП», в якому зазначена сума за ремонт
автомобіля з ПДВ, калькуляцію, платіжне
доручення №32993 від 08.11.11р. з
призначенням платежу та отримувачем
коштів. Зворотнього матеріалами справи
не підтверджено, а у відповідності до
ст.26 п.2 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахуванням коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
Господарського міста Києва підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р. у справі №910/16323/13
залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи
№910/16323/13.

Повний текст постанови складено та
підписано 17.02.2014р.

Головуючий суддя
С.А. Пашкіна

Судді
О.М. Баранець

Н.Ф. Калатай