ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 911/4650/13

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Каплі А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №911/4650/13

за позовом Управління Пенсійного фонду
України у місті Ірпені Київської
області, ідентифікаційний код: 22200649,
місцезнаходження: 08200, Київська обл., м.
Ірпінь, вул. Шевченка, 4,

до приватного акціонерного товариства
"Білицький завод "Теплозвукоізоляція",
ідентифікаційний код: 00292729,
місцезнаходження: 08298, Київська обл., м.
Ірпінь, смт Коцюбинське, вул.
Пономарьова, 7,

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: Сабрига В.Д., яка діє на
підставі довіреності від 17.02.2014 року
№64/01;

від відповідача: Лойфер А.Е., який діє на
підставі довіреності від 01.10.2013 року
№01/10-2013; Жмайло О.В., який діє на
підставі ухвали господарського суду
Київської області від 19.08.2013 року у
справі №Б8/180-10, посвідчення
арбітражного керуючого №208, видане
Міністерством юстиції України 06.03.2013
року, -

Обставини справи:

Управління Пенсійного фонду України у
місті Ірпені Київської області (далі за
текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до приватного
акціонерного товариства "Білицький
завод "Теплозвукоізоляція" (далі за
текстом: Відповідач) про стягнення
заборгованості зі сплати пільгових та
наукових пенсій у сумі 1 534 313,21 грн. (один
мільйон п'ятсот тридцять чотири тисячі
триста тринадцять гривень 21 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач у період з липня 2011
року по листопад 2013 року не
перераховував грошові кошти на
відшкодування пільгових та наукових
пенсій, внаслідок чого за Відповідачем
утворилась заборгованість у сумі 1 534
313,21 грн., що складається з коштів на
відшкодування: пільгових пенсій за
списком №1 у сумі 1 487 445,09 грн.,пільгових
пенсій за списком №2 у сумі 43 934,48 грн.,
наукових пенсій у сумі 2 933,64 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.12.2013 року порушено
провадження у справі №911/4650/13, розгляд
якої призначено на 20.01.2014 року.

20.01.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який вимоги
ухвали суду від 17.12.2013 року в повному
обсязі не виконав, надав пояснення,
позов підтримав та просив
задовольнити. Представник Відповідача
в судове засідання 20.01.2014 року не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив будучи повідомленим про день
та час розгляду справи, вимоги ухвали
суду від 17.12.2013 року не виконав. Ухвалою
господарського суду Київської області
від 20.01.2014 року розгляд справи
відкладено на 17.02.2014 року.

17.02.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача надійшов відзив на
позовну заяву від 17.02.2014 року №02-02/45 (вх.
№2870/14 від 17.02.2014 року), у якому
Відповідач вказує, що не може визнати
позовні вимоги Позивача, обґрунтовуючи
це тим, що надані Позивачем документи
не підтверджують належним чином
кредиторську заборгованість
Відповідача перед Позивачем; із
наданих документів не можливо
зрозуміти за які пенсії, перед якими
працівниками та за який період виникли
заявлені кредиторські зобов'язання.

17.02.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який вимоги
ухвали суду від 20.01.2014 року в повному
обсязі не виконав, надав пояснення,
позов підтримав та просив
задовольнити. В судове засідання
з'явились представники Відповідача,
які виконали вимоги ухвали суду від
20.01.2014 року, надали пояснення, проти
позову заперечили та просили відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, після дослідження
матеріалів справи та врахування
наданих пояснень представників
Позивача та Відповідача, суд видалився
до нарадчої кімнати для прийняття
рішення у справі, оголошення якого
призначено на 17.02.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

згідно п. 1 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України «Про Положення про
Пенсійний фонд України» від 06.04.2011 року
№ 384/2011, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра соціальної
політики України. Пенсійний фонд
України входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
пенсійного забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають:
громадяни України, іноземці (якщо інше
не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
підприємців та інших осіб (включаючи
юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру

Абзацом 2 п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначено, що
страхувальниками відповідно до цього
Закону є: роботодавці: підприємства,
установи і організації, створені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - підприємці та інші особи
(включаючи юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у п. 1 ст. 15 визначено, що
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону, і
застраховані особи, зазначені в
частині першій статті 12 цього Закону.

Як вказує Позивач у позовній заяві від
11.12.2013 року №7230/08, Відповідач, який
зареєстрований в Управлінні
Пенсійного Фонду в місті Ірпені
Київської області за №10-30-04-0397 у
відповідності зі ст.ст. 14, 15 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
зобов'язаний сплачувати страхові
внески до Пенсійного фонду України.

Згідно п. 2 Розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком №1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком №2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди:
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
"Про пенсійне забезпечення". У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 цього Закону. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування», для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками

пенсійного віку, передбаченого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно п.п 6.4, 6.9 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
Правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 року № 21-1, розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами надходження
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
"Прикінцевих положень" Закону, які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій. У разі призначення пенсій на
пільгових умовах особам, які мають
необхідний стаж роботи не за місцем
призначення цієї пенсії, орган
Пенсійного фонду за місцем призначення
пенсії надсилає повідомлення згідно з
додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї
Інструкції для зазначених підприємств,
у двох примірниках через орган
Пенсійного фонду за місцезнаходженням
цього підприємства. Відшкодування сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, у таких випадках
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Як вказує Позивач, кошти на
відшкодування виплачених пенсій за
списками №1 та №2 Відповідачем за
період з липня 2011 року по листопад 2013
року не перераховувались, у зв'язку з
чим за Відповідачем утворилась
заборгованість з відшкодування
пільгових пенсій за списком №1 у сумі 1
487 445,09 грн., пільгових пенсій за списком
№2 у сумі 43 934,48 грн.

Згідно ч. 9 ст. 24 Закону України «Про
наукову і науково-технічну
діяльність», різниця між сумою пенсії,
призначеної за цим Законом, та сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
науковий працівник, фінансується: для
наукових (науково-педагогічних)
працівників державних бюджетних
наукових установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів
державного бюджету; для наукових
(науково-педагогічних) працівників
інших державних підприємств, установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів цих підприємств,
установ, організацій та закладів, а
також коштів державного бюджету в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. При цьому за рахунок
коштів державного бюджету науковим
(науково-педагогічним) працівникам
оплачується з розрахунку на одну особу
50 відсотків різниці пенсії,
призначеної за цим Законом; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

Згідно п.п. 2, 3 Порядку фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
науковим (науково-педагогічним)
працівникам державних небюджетних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність", та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 24 березня 2004 року №372, за рахунок
коштів державного бюджету
фінансується 50 відсотків різниці у
розмірі пенсії наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації у розрахунку на одну особу.
Інша частина фінансується за рахунок
коштів цих підприємств, установ,
організацій та закладів. Фінансування
різниці у розмірі пенсії осіб, які
мають науковий стаж роботи на кількох
підприємствах, в установах,
організаціях та вищих навчальних
закладах III-IV рівнів акредитації
незалежно від форми власності та
фінансування, здійснюється
пропорційно зарахованому для
призначення пенсії науковому стажу
роботи за рахунок джерел фінансування,
визначених законодавством для
відповідних підприємств, установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації.

Відповідно до абз. 2 п. 5 зазначеного
Порядку, підприємства, установи,
організації та заклади самостійно
визначають суму, що підлягає до сплати
у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25
числа перераховують органу Пенсійного
фонду за своїм місцезнаходженням
відповідні кошти для фінансування
різниці у розмірі пенсії, призначеної у
минулому та поточному роках.

Проте, як вказує Позивач, за період з
липня 2011 року по листопад 2013 року кошти
на відшкодування виплачених наукових
пенсій Відповідачем до Пенсійного
фонду України не перераховувались, у
зв'язку з чим за Відповідачем
утворилась заборгованість у сумі 2 933,64
грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 17.02.2014 року №02-02/45 вказує, що надані
Позивачем документи не підтверджують
належним чином кредиторську
заборгованість Відповідача перед
Позивачем; із наданих документів не
можливо зрозуміти за які пенсії, перед
якими працівниками та за який період
виникли заявлені кредиторські
зобов'язання.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що Позивачем не
надано, та в матеріалах справи відсутні
належні докази перебування
Відповідача на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у місті
Ірпені Київської області.

Разом з тим, судом встановлено, що на
підтвердження позовних вимог
Позивачем надано копії корінців
повідомлень форми «Ю» від 12.08.2011 року
№40-А, від 12.08.2011 року №47-А, від 12.08.2011
року №40-А, від 15.08.2011 року №50-А, від
17.08.2011 року №52-А, від 09.09.2011 року, від
12.09.2011 року №59-А, від 19.09.2011 року №62-А,
від 03.10.2011 року №67-А, від 05.10.2011 року
№71-А, 07.10.2011 року №76-А, від 17.10.2011 року
№77-А, від 21.10.2011 року №80-А, від 21.10.2011
року №81-А, від 07.11.2011 року №89-А, від
16.11.2011 року №95-А, від 30.11.2011 року №98-А,
від 12.12.2011 року №109-А, від 06.12.2011 року №106,
від 14.12.2011 року №111-А, від 19.12.2011 року
№112-А, від 22.12.2011 року №114-А, від 06.01.2012
року №118-А, від 11.01.2012 року №121-А, від
11.01.2012 року №127-А, від 16.01.2012 року №132-А,
від 20.01.2012 року №134-А, від 25.01.2012 року
№136-А, від 24.01.2012 року №135-А, від 02.02.2012
року, від 03.02.2012 року №146-А, від 01.03.2012
року №153-А, від 02.03.2012 року №156-А, від
03.04.2012 року №169-А, від 04.04.2012 року №170-А,
від 04.04.2012 року №175-А, від 14.11.2012 року
№276-А, від 03.12.2012 року №278-А, від 04.12.2012
року №288-А, від 12.12.2012 року №289-А, від
26.12.2012 року №290-А, від 27.12.2012 року №291-А,
від 04.01.2013 року №3-А, від 09.01.2013 року №9-А,
від 16.01.2013 року №12-А, від 21.01.2013 року
№14-А, від 30.01.2013 року №18-А, від 05.02.2013
року №20-А, від 13.02.2013 року №22-А, від
14.02.2013 року №29-А, від 01.03.2013 року №33-А,
від 05.03.2013 року №36-А, від 06.03.2013 року
№41-А, від 15.03.2013 року №45-А, від 01.04.2013
року №50-А, від 07.05.2013 року №58-А, від
30.05.2013 року №67-А, від 11.07.2013 року №78-А,
від 31.07.2013 року №86-А, від 16.08.2013 року
№94-А, від 12.09.2013 року №99-А, від 13.09.2013
року №103-А, від 13.09.2013 року №106-А, від
26.09.2013 року №109-А, від 01.10.2013 року №115-А,
від 16.10.2013 року №122-А, від 22.10.2013 року
№127-А, від 04.11.2013 року №131-А, від 07.11.2011
року №2554, від 07.11.2011 року №2562, від 30.11.2011
року №2567, від 05.12.2011 року №2578, від 06.01.2012
року №2593, від 11.01.2012 року №2598, від 24.01.2012
року №2611, від 02.02.2012 року №2620, від 02.03.2012
року №2649, від 01.03.2012 року №2644, від 04.04.2012
року №2666, від 03.04.2012 року №2655, від 03.12.2012
року №2797, від 04.01.2013 року №2-Б, від 14.01.2013
року №8-Б, від 30.01.2013 року №13-Б, від 13.02.2013
року №21-Б, від 01.03.2013 року №28-Б, від
05.03.2013 року №33-Б, від 01.04.2013 року №37-Б,
від 07.05.2013 року №48-Б, від 30.05.2013 року
№55-Б, від 10.07.2013 року №61-Б, від 31.07.2013
року №68-Б, від 02.10.2013 року №85-Б, від
07.10.2013 року №87-Б, від 04.11.2013 року №93-Б,
від 11.01.2012 року №2605, від 08.02.2012 року №2630,
від 04.04.2012 року №2670, від 09.04.2012 року №2673,
від 03.12.2012 року №2803, від 12.12.2012 року №2808,
від 03.01.2013 року №4-Н, від 05.02.2013 року №14,
від 01.03.2013 року №19, від 01.04.2013 року №24,
від 07.05.2013 року №28, від 30.05.2013 року №33,
від 10.07.2013 року №37, від 31.07.2013 року №42,
від 27.09.2013 року №48, від 22.10.2013 року №51,
копії списків згрупованих внутрішніх
поштових відправлень та реєстрів
відправлених рекомендованих листів.

При дослідженні вказаних фотокопій
документів, на які посилається Позивач
як на підставу своїх вимог, судом
встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України,
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії.

Абзацом 2 п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року № 18, копії, які видаються
органами державної влади України,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та їх об'єднаннями усіх
форм власності, повинні бути
засвідчені з додержанням вимог пункту
5.27 Національного стандарту України
«Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого
наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 07.04.2003 N 55, у разі
якщо інструкціями з діловодства, які
діють у відповідних органах,
підприємствах, установах і
організаціях установлено додаткові
вимоги щодо оформлення копій, - також і
цих вимог.

Відповідно до п. 5.27 Національного
стандарту України Уніфікованої
системи організаційно-розпорядчої
документації «Вимоги до оформлювання
документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого
наказом Держспоживстандарту України
від 07.04.2003 року за №55 (далі за текстом:
ДСТУ 4163-2003), відмітка про засвідчення
копії документа складається зі слів
«Згідно з оригіналом», назви,
особистого підпису особи, яка
засвідчує копію, її ініціалів та
прізвища, дати засвідчення копії,
засвідчуватись повинна кожна сторінка
документа з відтиском печатки
підприємства, установи, організації,
іншої юридичної особи.

Дослідивши матеріали справи, зокрема,
надані Позивачем копії корінців
повідомлень форми «Ю» та копії списків
згрупованих внутрішніх поштових
відправлень та реєстрів відправлених
рекомендованих листів, які з позиції
Позивача підтверджують надіслання
вказаних повідомлень, судом
встановлено, що копії вказаних
документів не засвідчені належним
чином відповідно до вимог п. 5.27 ДСТУ
4163-2003, оскільки відмітки про
засвідчення копій документів не
містять зазначення прізвища та
ініціалів особи, яка засвідчила копії
документів, відсутні дати засвідчення
таких копій; на фотокопіях документів,
здійснених з обох сторін аркушу, на
зворотній стороні відсутні відмітки
про засвідчення копії документа.

З метою встановлення відповідності
фотокопій документів, доданих до
позовної заяви від 11.12.2013 року №7230/08, на
які посилається Позивач як на підставу
позовних вимог, оригіналам документів,
з яких виготовлялися вказані
фотокопії, суд ухвалою від 17.12.2013 року
зобов'язував Позивача подати оригінали
доданих до заяви документів для огляду
в судовому засіданні. Проте, Позивач
вимоги ухвали суду від 17.12.2013 року в
частині подання суду оригіналів
доданих до заяви документів для огляду
в судовому засіданні не виконав,
оригінали доданих до заяви документів
для огляду в судовому засіданні не
надав. Разом з тим, Позивачем не надано
суду жодних пояснень щодо причин
невиконання вимог ухвали суду від
17.12.2013 року в частині подання суду
оригіналів доданих до заяви документів
для огляду в судовому засіданні.

Згідно абз. 4 п. 2.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18, у
разі невідповідності наданих суду
копій документів згаданим вимогам вони
не вважаються належними і допустимими
доказами і не беруться судом до уваги у
вирішенні спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що фотокопії корінців
повідомлень форми «Ю» та списків
згрупованих внутрішніх поштових
відправлень та реєстрів відправлених
рекомендованих листів, доданих
Позивачем до позовної заяви від 11.12.2013
року №7230/08, не засвідченні належним
чином відповідно до вимог п. 5.27 ДСТУ
4163-2003, а отже не відповідають
положенням ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України та не є
належними доказами у справі, у зв'язку з
чим вказані копії документів не
беруться до уваги судом у вирішенні
даного спору.

Інших належних та допустимих доказів, в
розумінні ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України, на
підтвердження позовних вимог
Позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що Позивач не довів суду
належними та допустимими письмовими
доказами факт наявності
заборгованості Відповідача перед
Позивачем у сумі 1 534 313,21 грн., що
складається з коштів на відшкодування:
пільгових пенсій за списком №1 у сумі 1
487 445,09 грн., пільгових пенсій за списком
№2 у сумі 43 934,48 грн., наукових пенсій у
сумі 2 933,64 грн.

За таких обставин вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача
заборгованості у сумі 1 534 313,21 грн., що
складається з коштів на відшкодування:
пільгових пенсій за списком №1 у сумі 1
487 445,09 грн., пільгових пенсій за списком
№2 у сумі 43 934,48 грн., наукових пенсій у
сумі 2 933,64 грн. є безпідставними,
необґрунтованими та недоведеними суду
за допомогою належних і допустимих
письмових доказів, в зв'язку з чим в їх
задоволенні суд відмовляє в повному
обсязі.

У судовому засіданні, надані Позивачем
докази, спростовані та заперечувались
під час розгляду справи Відповідачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» визначено, що від сплати
судового збору звільняються: Пенсійний
фонд України та його органи; органи
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
захисту інвалідів і його відділення.

Таким чином, Управління Пенсійного
фонду України у місті Ірпені Київської
області, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
звільнене від сплати судового збору.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України у місті
Ірпені Київської області до приватного
акціонерного товариства "Білицький
завод "Теплозвукоізоляція" про
стягнення заборгованості, - відмовити
повністю.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 21 лютого 2014 року