КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р. Справа№ 43/440-6/231

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю представників:

від прокуратури: Яговдік С.М. - посв. №
000762

від позивача-1: Стахмич В.Л. -
представник

від позивача-2: Івашін Є.В. - представник

від відповідача-1: Парсенюк В.В.

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: Порхун В.М. -
представник

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 02.09.2013 року по справі № 43/440-6/231

за позовом Заступника Генерального
прокурора України в інтересах держави
в особі:

1. Міністерства оборони України

2. Державного підприємства
«Укрконверс»

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вікор-Найт»,

2. Публічного акціонерного товариства
«Нафта -Трейд»,

3. Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь».

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору Шевченківська
районна у м. Києві державна
адміністрація.

про визнання права власності на
нерухоме майно та його витребування

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора
України звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вікор-Найт»,
Публічного акціонерного товариства
«Нафта-Трейд» та Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про визнання права
власності на нерухоме майно та його
витребування.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 02.09.2013 року по справі № 43/440-6/231
позовні вимоги було задоволено в
повному обсязі.

Визнано за Державою Україна в особі
Міністерства оборони України право
власності на нежилі приміщення
загальною площею 1 047,80 кв.м., що складає
41/100 частину від нежилих приміщень
будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі:
приміщення з № 1 по № 26 (групи приміщень
№ 3) третього поверху, приміщення з № 12
по № 31, № 34 (групи приміщень № 4), № № 11,
32, 33 четвертого поверху, які
розташовані у м. Києві по вул.
Мельникова, 81 літера (Б).

Витребувано з чужого незаконного
володіння шляхом вилучення від
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» нежилих
приміщень загальною площею 1 047,80 кв.м.,
що складає 41/100 частину від нежилих
приміщень будинку площею 2 582,40 кв.м., в
тому числі: приміщення з № 1 по № 26
(групи приміщень № 3) третього поверху,
приміщення з № 12 по № 31, № 34 групи
приміщень № 4), № № 11, 32, 33 четвертого
поверху, які розташовані у м. Києві по
вул. Мельникова № 81, відповідно до
копії плану за поверхами на будівлю
літер «Б», вул. Мельникова, буд. № 81,
району Шевченківського, м. Київ, від
05.04.2005р. поверх III літ. «Б» та копії
журналу внутрішніх обмірів та
розрахунків площ приміщень
громадського чи виробничого будинку
№81, літер «Б», вул. Мельникова, м. Київ
від 05.04.2005р., а також копії плану будинку
№ 81 літер «Б», вул. Мельникова, р-н
Шевченківський, м. Київ, від 28.11.2005р.,
поверх IV, та журналу підрахунку площі
житлового будинку з нежитловими
(вбудованими) приміщеннями № 81, літер
«Б», вул. Мельникова, м. Київ, р-н
Шевченківський, що міститься в
матеріалах справи.

Вилучено від Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь»
нерухоме майно (нежилі приміщення
загальною площею 1 047,80 кв.м., що складає
41/100 частину від нежилих приміщень
будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі:
приміщення з № 1 по № 26 (групи приміщень
№ 3) третього поверху, приміщення з № 12
по № 31, № 34 групи приміщень № 4), № № 11,
32, 33 четвертого поверху, які
розташовані у м. Києві по вул.
Мельникова № 81, відповідно до копії
плану за поверхами на будівлю літер
«Б», вул. Мельникова, буд. № 81, району
Шевченківського, м. Київ, від 05.04.2005р.
поверх III літ. «Б» та копії журналу
внутрішніх обмірів та розрахунків площ
приміщень громадського чи виробничого
будинку №81, літер «Б», вул. Мельникова,
м. Київ від 05.04.2005р., а також копії плану
будинку № 81 літер «Б», вул. Мельникова,
р-н Шевченківський, м. Київ, від 28.11.2005р.,
поверх IV, та журналу підрахунку площі
житлового будинку з нежитловими
(вбудованими) приміщеннями № 81, літер
«Б», вул. Мельникова, м. Київ, р-н
Шевченківський, що міститься в
матеріалах справи) передати Державному
підприємству.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство «Банк
«Київська Русь» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 02.09.2013 року по справі № 43/440-6/231
та постановити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог Заступника
Генерального прокурора України
відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013 року,
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи на 03.12.2013 року.

03.12.2013 від представника позивача-2
надійшли заперечення на апеляційну
скаргу, в якому позивач-2 зазначив, що
Господарським судом міста Києва було
встановлено та надано належну правову
оцінку факту вибуття спірного майна з
володіння держави в особі Міністерства
оборони України поза його волею, що
підтверджується встановленим фактом
недійсності первинного правочину щодо
відчуження спірного майна.

Представник прокуратури 03.12.2013 через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу, в
якому заперечував проти доводів
апеляційної скарги відповідача-3,
просив залишити її без задоволення,
рішення суду першої інстанції без змін.

У свою чергу, представник позивача-1
через відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в якому просив
залишити апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» від 16.09.2013 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 02.09.2013 залишити без
змін.

03.12.2013 року Ухвалою Київського
апеляційного господарського суду
розгляд справи було відкладено на
14.01.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 розгляд
справи було відкладено на 28.01.2014 о 12 год.
30 хв.

Представник Міністерства оборони
України 28.01.2014 о 12 год. 20 хв. через відділ
діловодства Київського апеляційного
господарського суду надав клопотання
про долучення до матеріалів справи
додаткових доказів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 розгляд
справи відкладено на 04.02.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.02.2014 розгляд
справи відкладено на 18.02.2014, зобов'язано
Державне підприємство «Укрконверс»
надати докази виконання мирової угоди
від 16.12.2005, а саме: акт
приймання-передачі спірного майна по
мировій угоді, а також докази отримання
коштів по мировій угоді.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014, у
зв'язку з перебуванням судді Рєпіної
Л.О. у відпустці, для розгляду справи №
43/440-6/231 визначено колегію суддів у
складі головуючого судді: Тарасенко
К.В., суддів: Гаврилюка О.М., Суліма В.В.

18.02.2014 від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафта-Трейд» через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надійшли письмові пояснення по справі,
в яких відповідач-2 зазначає, що ним
було повністю виконано свої
зобов'язання за мировою угодою, що
підтверджується, в тому числі,
платіжними дорученнями №№ 607, 608, 611, 612,
копії яких долучено до письмових
пояснень.

18.02.2014 від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вікор-Найт»
надійшло клопотання про долучення до
матеріалів справи копії мирової угоди
в справі № 23/288-б від 28.08.2006 та доказів її
фактичного виконання (платіжні
доручення, акт приймання-передачі
майна).

У свою чергу, Державне підприємство
«Укрконверс» 18.02.2014 через відділ
діловодства Київського апеляційного
господарського суду надало письмові
пояснення, в яких зазначило, що умови
мирової угоди від 16.12.2005 фактично
сторонами виконано не було, а тому
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нафта-Трейд» не
набуло права власності на спірне майно,
на підтвердження чого надано копію
Аудиторського звіту (проміжний) від
04.07.2012 № 234/3/1.

Представник відповідача-1 відзиву на
апеляційну скаргу не надав, однак у
судовому засіданні її доводи
підтримав, просив скаргу скасувати
рішення суду першої інстанції та
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Представники відповідача-2 та третьої
особи у судове засідання не з'явились,
про причини неявки суд не повідомили,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Заслухавши думку присутніх учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, про можливість розгляду
справи за відсутності представників
відповідача-2 та третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
відзивів на неї та письмових пояснень
наданих учасниками судового процесу,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга задоволенню з наступних
підстав:

Наказом № 32 від 18.04.2003 Голови
Національного координаційного центру
адаптації військовослужбовців,
звільнених у запас або відставку, та
конверсії колишніх військових об'єктів
(далі - Центр адаптації) було створене
державне підприємство «Укрконверс».

Згідно зі Статутом, Державне
підприємство «Укрконверс» засноване
на державній власності і
підпорядковане Національному
координаційному центру адаптації
військовослужбовців, звільнених у
запас або відставку, та конверсії
колишніх військових об'єктів. Майно
підприємства є державною власністю і
закріплюється за ним на праві повного
господарського відання. Здійснюючи
право повного господарського відання,
підприємство володіє, користується та
розпоряджається зазначеним майном на
свій розсуд, вчиняючи щодо нього
будь-які дії, які не суперечать
законодавству України та цьому Статуту
(п. 4.2 Статуту).

Указом Президента України № 443/2005 від
07.03.2005 «Про ліквідацію Національного
центру адаптації військовослужбовців,
звільнених у запас або відставку, та
конверсії колишніх військових
об'єктів» Центр адаптації ліквідовано,
його повноваження та зобов'язання
покладені на Міністерство оборони
України, а Кабінету Міністрів України
доручено визначити перелік об'єктів
державної власності, що передаються в
управління Міністерства оборони
України, та утворити у його складі
відповідний урядовий орган державного
управління.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 295 від 15.04.2005 на
базі ліквідованого Центру адаптації
утворено державний департамент
адаптації військовослужбовців,
звільнених у запас або відставку, та
конверсії колишніх військових об'єктів
(далі - Департамент адаптації), як
урядовий орган державного управління.

23.08.2005 Розпорядженням Кабінету
Міністрів України № 365-р на виконання
ст. 3 Указу № 443 до сфери управління
Міністерства оборони України були
передані цілісні майнові комплекси
державних підприємств ліквідованого
Центру адаптації, у тому числі
Державного підприємства «Укрконверс».

10.10.2005 Наказом Міністра оборони України
№ 609 вирішено ліквідувати Центр
адаптації та прийняти підприємства до
сфери управління Міністерства оборони
України.

17.01.2006 Міністерством оборони України
було затверджено акт № 27 прийому
Державного підприємства «Укрконверс»
до сфери управління Міністерства
оборони.

Положеннями ст. 326 Цивільного кодексу
України передбачено, що у державній
власності є майно, у тому числі грошові
кошти, яке належить державі Україна.
Від імені та в інтересах держави
Україна право власності здійснюють
відповідно органи державної влади.
Управління майном, що є у державній
власності, здійснюється державними
органами, а у випадках, передбачених
законом, може здійснюватися іншими
суб'єктами.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу
України право власності у набувача
майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Переданням майна вважається вручення
його набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки.

29.11.2006 наказом Міністра оборони України
№ 694 були внесені зміни до Статуту
Державного підприємства «Укрконверс»,
відповідно до яких органом управління
майна підприємства стало Міністерство
оборони України.

22.01.2007 зміни були зареєстровані
державним реєстратором Шевченківської
районної у місті Києві державної
адміністрації.

14.06.2005р. ухвалою Господарського суду
міста Києва за заявою керівника ДП
«Укрконверс» була порушена справа №
43/464 про банкрутство даного
підприємства у порядку ст. 51 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Ухвалою від 20.12.2005, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 21.06.2006р., затверджена мирова
угода від 16.12.2005, укладена між ДП
«Укрконверс» (боржником) і комітетом
кредиторів, та припинено провадження у
справі.

За умовами мирової угоди Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Нафта-Трейд» (відповідач-2)
зобов'язалося погасити кредиторську
заборгованість ДП «Укрконверс» на суму
2 989 787,46 грн. та перерахувати для
поповнення його обігових коштів 2 248 446,54
грн., а ДП «Укрконверс» погодилося
передати третій особі у власність
належні підприємству основні фонди -
нерухоме майно, у тому числі цілісні
майнові комплекси, загальною площею 36
944,8 кв.м. у містах Києві, Львові,
Київській та Львівській областях
оціночною вартістю 5 238 234 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 35 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (у редакції,
що діяла на момент укладення мирової
угоди від 16.12.2005) під мировою угодою у
справі про банкрутство розуміється
домовленість між боржником і
кредиторами стосовно відстрочки та
(або) розстрочки, а також прощення
(списання) кредиторами боргів боржника,
яка оформляється угодою сторін. Мирова
угода може бути укладена на будь-якій
стадії провадження у справі про
банкрутство. Рішення про укладення
мирової угоди приймається від імені
боржника керівником боржника чи
арбітражним керуючим (керуючим
санацією, ліквідатором), які виконують
повноваження органів управління та
керівника боржника і підписують її.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції, що діяла на момент
укладення мирової угоди від 16.12.2005)
Мирова угода укладається у письмовій
формі та підлягає затвердженню
господарським судом, про що
зазначається в ухвалі господарського
суду про припинення провадження у
справі про банкрутство. Мирова угода
набирає чинності з дня її затвердження
господарським судом і є обов'язковою
для боржника (банкрута), кредиторів,
вимоги яких забезпечені заставою,
кредиторів другої та наступних черг.

Нерухоме майно, яке передавалось
Державним підприємством «Укрконверс»
за мировою угодою, належало Державному
підприємству «Укрконверс» на праві
державної власності. Можливість
укладення мирової угоди, умовами якої
передбачалась би часткова передача
майна Державного підприємства
«Укрконверс» інвестору, який би взяв на
себе зобов'язання зі сплати боргів
позивача-2, було визначено як спосіб
відновлення платоспроможності
боржника та передбачено в плані
санації, погодженому органом, що був
уповноваженим керувати майном
боржника - Національним кординаційним
центром адаптації
військовослужбовців, звільнених у
запас або відставку, та конверсії
колишніх військових об'єктів 01.03.2005,
схваленому комітетом кредиторів
Державного підприємства «Укрконверс»
(протокол № 2 від 08.11.2005).

10.10.2006р. постановою Верховного Суду
України за касаційним поданням
Генерального прокурора України
постанова Вищого господарського суду
України від 21.06.2006 та ухвала
Господарського суду міста Києва від
20.12.2005 скасовані і справа передана на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.03.2012 по справі № 43/464-23/583-б,
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 27.06.2012, було
задоволено заяви ДП «Укрконверс» та
Міністерства оборони України,
провадження у справі № 43/464-23/583-б за
заявою Державного підприємства
«Укрконверс» про банкрутство
Державного підприємства «Укрконверс»
() припинено.

Справа розглядалась судами
неодноразово, колегія суддів зазначає,
що посилання суду першої інстанції на
обставини, встановлені Верховним Судом
України в постанові від 10.10.2006р. у
справі №43/464 в обґрунтування вибуття
спірного майна з володіння
відповідача-1 поза його волею без
з'ясування всупереч ст.43
Господарського процесуального кодексу
України вказаної обставини на підставі
належних та допустимих доказів є
передчасним, а також свідчить про
порушення приписів ст.35 Господарського
процесуального кодексу України, за
якою факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони. Не з'ясування
вказаних обставин свідчить про
передчасність висновків суду першої
інстанцій щодо задоволення позовних
вимог про витребування у відповідача-3
спірного майна на підставі ст.388
Цивільного кодексу України (аналогічна
позиція містить в постанові Вищого
господарського суду України від 16.10.2012
по справі № 4/42)

Судом першої інстанції в порушення
вимог ст.43 Господарського
процесуального кодексу України не
з'ясовано виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Нафта-Трейд» умов укладеної мирової
угоди, за якою йому було передано
спірне майно.

Як вбачається з платіжних доручень № 607
від 20.01.2006, №608 від 24.01.2006, № 611 від 24.01.2006
та № 612 від 26.01.2006 Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Нафта-Трейд» на виконання умов
мирової угоди від 16.12.2005 перерахувало
на рахунок Державного підприємства
«Укрконверс» грошові кошти в сумі 2 248
446,54 грн.

Колегія суддів, дослідивши надану
позивачем-2 копію аудиторського звіту
від 04.07.2012 № 234/3/1 зазначає, що
відповідно до зазначеного висновку на
підприємстві відсутні будь-які
первинні документи у яких відображена
інформація про діяльність
підприємства, що, у свою чергу, не
підтверджує факту невиконання
сторонами мирової угоди від 20.12.2005.

З аналізу наведених фактів та
матеріалів справи, вбачається, що
сторони повністю виконали умови
мирової угоди затвердженої ухвалою
Господарського суду міста Києва від
16.12.2005 по справі № 43/464.

Крім того, у висновках Верховного Суду
України, викладених у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, за II півріччя 2012 р., що
містяться у листі від 01.03.2013 зазначено,
що відповідно до ст. 387 ЦК України особа
має право витребувати майно із чужого
незаконного володіння. Добросовісне
набуття в розумінні ст. 388 ЦК України
можливе лише у разі, коли майно
придбано не безпосередньо у власника, а
в особи, яка не мала права відчужувати
це майно, наслідком договору,
укладеного з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване в нього.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що у разі придбання майна
за відплатним договором в особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу
України передбачено необхідність
встановлення обставин вибуття майна із
володіння власника, який вважає своє
право власності порушеним та вимагає
повернення майна, а не особи, яка в
подальшому здійснила продаж цього
майна відповідачу (постанова
Верховного Суду України від 21
листопада 2012 р. у справі 6-136цс12).

Як вбачається з матеріалів справи,
спірне майно було державною власністю,
а Державне підприємство «Укрконверс»
мало право користуватись та
розпоряджатись зазначеним майном на
свій розсуд, вчиняючи щодо нього
будь-які дії, які не суперечать
законодавству України та Статуту (п. 4.2
Статуту Державного підприємства
«Укрконверс»).

А з аналізу мирової угоди від 16.12.2005
затвердженої ухвалою Господарського
суду міста Києва від 20.12.2005 вбачається,
що вона підписана генеральним
директором Державного підприємства
«Укрконверс», який, відповідно до п. 6.3.
Статуту Державного підприємства
«Укрконверс» уповноважений
розпоряджатися коштами та майном
підприємства, а також, як зазначено у п.
6.1. Статуту Державного підприємства
«Укрконверс», здійснює управління
підприємством, а отже мав право на
підписання мирової угоди, крім того,
дії щодо передачі спірного майна
погоджено з органом уповноваженим
управляти майном боржника -
Національним координаційним центром
адаптації військовослужбовців
звільнених у запас або відставку, та
конверсії колишніх військових
об'єктів.

Щодо добросовісного набувача, то
відповідно до п. 10 ч. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» та ч. 5 ст. 12 ЦК
України, добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Згідно з положеннями ст. 78
Господарського процесуального кодексу
України відмова позивача від позову,
визнання позову відповідачем і умови
мирової угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем чи
обома сторонами. Про прийняття відмови
позивача від позову або про
затвердження мирової угоди сторін
господарський суд виносить ухвалу,
якою одночасно припиняє провадження у
справі.

Відповідно до ст. 175 Цивільного
процесуального кодексу України мирова
угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін й предмета позову.
У разі укладення сторонами мирової
угоди суд постановляє ухвалу про
закриття провадження у справі.
Закриваючи провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди.

Враховуючи мету й характер такої
процесуальної дії, саме по собі
скасування ухвали суду про визнання
мирової угоди, на підставі якої майно
вийшло із володіння власника, не
свідчить про відсутність волі
останнього на його відчуження
(аналогічна позиція міститься в
постанові Верховного Суду України по
справі № 6-81ц-12 від 07.11.2012).

Таким чином, для застосування положень
ст. 388 Цивільного кодексу України та
витребування майна з чужого
незаконного володіння необхідно
встановити наявність волі власника
майна при переході його від позивача-2
до відповідача-2.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірне майно було державною власністю,
а Державне підприємство «Укрконверс»
мало право користуватись та
розпоряджатись зазначеним майном на
свій розсуд, вчиняючи щодо нього
будь-які дії, які не суперечать
законодавству України та Статуту (п. 4.2
Статуту Державного підприємства
«Укрконверс»).

Державне підприємство «Укрконверс»
було прийнято Міністерством оборони
України за актом приймання від 17.01.2006,
тобто вже після підписання мирової
угоди затвердженої ухвалою
Господарського суду міста Києва від
16.12.2005.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нафта-Трейд» 20.06.2006
звернулося до Господарського суду
міста Києва з заявою про порушення
справи про власне банкрутство у
порядку ст. 51 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

21.06.2006 ухвалою Господарського суду
міста Києва порушена справа № 23/288-б про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафта-Трейд».

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.09.2006, тобто до визнання
ухвали про затвердження мирової угоди
від 16.12.2005 недійсною, була затверджена
мирова угода від 28.08.2006, укладена між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нафта-Трейд» і його
кредиторами - Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова група
«Фінансові технології» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
Вікор-Найт», відповідно до умов якої
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нафта-Трейд» в обмін
на кредиторські вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Вікор-Найт» у сумі 2835864,23 грн. передав
йому у власність нежилі приміщення
загальною площею 1 047,80 кв.м.,
розташовані у місті Києві по вул.
Мельникова, 81 (літера Б), які до цього
були отримані Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нафта-Трейд» від
державного підприємства «Укрконверс»
за мировою угодою від 16.12.2005,
затвердженою ухвалою Господарського
суду міста Києва від 20.12.2005 у справі №
43/464, та зареєстрованою в БТІ 18.01.2006, що
підтверджується листом Комунального
підприємства Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна № 4303 (И-2013) від 14.02.2013
(т. 7 а.с. 44)

Як вбачається з матеріалів справи,
12.09.2006 нежилі приміщення загальною
площею 1 047,80 кв.м., розташовані у місті
Києві по вул. Мельникова, 81 (літера Б),
були передані Товариству з обмеженою
відповідальністю «Вікор-Найт» за актом
прийому-передачі, а Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Нафта-Трейд» виконало умови мирової
угоди затвердженої ухвалою від 28.09.2006.

Право власності Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вікор-Найт» на
спірні приміщення було зареєстровано
25.10.2006 органами БТІ.

07.04.2011 року Комунальне підприємство
«Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
зареєструвало право власності на
нежитлові приміщення за Акціонерним
банком «Київська Русь»
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк «Київська
Русь», що підтверджується Витягом
№29585914 від 07.04.2011р.

Реєстрацію здійснено на підставі
Договору іпотеки, укладеного 18 березня
2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вікор-Найт» та
Акціонерним банком «Київська Русь»,
який посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Кащуком О. В. за реєстровим
номером 2302.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що Публічне
акціонерне товариство «Банк «Київська
Русь» є добросовісним набувачем та
власником спірного майна, а підстави
для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12
Господарського процесуального кодексу
України вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи.

У постанові Вищого господарського суду
міста Києва № 43/440-6/231 від 25.12.2012 суд
касаційної інстанції зазначив, що
всупереч положенням ст. 111-12 ГПК
України, господарські суди попередніх
інстанцій не повністю виконали
вказівки, що містилися в постанові
касаційної інстанції. Зокрема, суди
попередніх інстанцій задовольняючи
позовні вимоги в повному обсязі не
встановили фактичну приналежність та
статус спірного майна на момент
укладення мирової угоди 16.12.2005 р. у
справі № 43/464. Крім того, судами не
досліджувалося та не встановлено
результатів розгляду справ про
банкрутство учасників даного судового
процесу.

На виконання вказівок, що містяться у
постанові касаційної інстанції,
колегія судів встановила, що
провадження у справі № 43/464-23/583-б про
визнання банкрутом Державного
підприємства «Укрконверс» за заявами
заяви ДП «Укрконверс» та Міністерства
оборони України припинено, а
провадження у справі №23/288-б визнання
банкрутом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафта-Трейд»
зупинено до розгляду справ № №4/42 та
№43/440-6/231. А спірне майно на момент
укладення мирової угоди від 16.12.2005 було
державною власністю, а Державне
підприємство «Укрконверс» мало право
користуватись та розпоряджатись
зазначеним майном на свій розсуд,
вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не
суперечать законодавству України та
Статуту (п. 4.2 Статуту Державного
підприємства «Укрконверс»).

Крім того, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції не враховано
те, що необхідною умовою для захисту
порушеного права в порядку статті 392 ЦК
України є наявність права власності на
момент звернення з позовом.

При цьому, власник має право
витребувати своє майно в усіх випадках
від особи, яка заволоділа ним
незаконно, без відповідної правової
підстави (стаття 387 ЦК України), та від
особи, яка набула його безвідплатно в
особи, яка не мала право його
відчужувати (частина 3 статті 388 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
право власності на нежилі приміщення
загальною площею 1 047,80 кв.м., що складає
41/100 частину від нежилих приміщень
будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі:
приміщення з № 1 по № 26 (групи приміщень
№ 3) третього поверху, приміщення з № 12
по № 31, № 34 (групи приміщень № 4), № № 11,
32, 33 четвертого поверху, які
розташовані у м. Києві по вул.
Мельникова, 81 літера (Б) належить
Публічному акціонерному товариству
«Банк «Київська Русь», що
підтверджується Витягом №29585914 від
07.04.2011 виданого на підставі договору
іпотеки від 18.03.2008 та додаткових
договорів до нього, доказів визнання
недійсним чи скасування зазначеного
договору, а також скасування
реєстрації права власності Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» на спірне майно
сторонами не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що спосіб
захисту прав та охоронюваних законом
інтересів позивачем обрано не
правильно, а визнання за Державою
Україна в особі Міністерства оборони
України права власності без
встановлення неправомірності набуття
відповідачем права власності на спірне
майно є неможливим, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення позову в частині визнання
права власності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позовні вимоги щодо витребування з
чужого незаконного володіння майна та
вилучення майна є похідними від вимоги
про визнання права власності, а тому, у
зв'язку з відсутністю підстав для
задоволення вимоги щодо визнання права
власності, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення похідних
позовних вимог.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
міста Києва від 02.09.2013 року у справі №
43/440-6/231 підлягає скасуванню у зв'язку
порушенням норм матеріального права, а
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 02.09.2013 по справі № 43/440-6/231
скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

4. Матеріали справи № 43/440-6/231 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
установленому законом порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім