м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/67/14 18.02.14

За позовом Державного підприємства
"Дарницький вагоноремонтний завод" м.
Києва

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр лізинг" м.
Києва

про стягнення боргу, неустойки, ціна
позову 113467406,58 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Лященко Н.С.,

від відповідача: Лоєнко К.Ю.

СУТЬ СПОРУ :

у січні 2014 року Державне підприємство
"Дарницький вагоноремонтний завод"
звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що всупереч умов
укладеного між ним та відповідачем
договору фінансового лізингу №
ФЛ-29/08-2012 від 29 серпня 2012 р. останній
після одержання авансового платежу у
розмірі 68250000 грн. прострочив передачу
йому протягом червня-жовтня 2013 року 640
із погоджених 700 напіввагонів,
передавши лише 60 напіввагонів.

За таких обставин позивач на підставі
п. 3.5 спірного договору фінансового
лізингу просив стягнути з відповідача
на свою користь суму авансового
платежу 68250000 грн., 12% річних за
користування цими коштами у розмірі
4475406,58 грн. Крім того, на підставі ч. 2 ст.
231 ГК України позивач просив стягнути з
відповідача 17472000 грн. пені за порушення
строків виконання зобов'язання, а також
29120000 грн. штрафу за прострочення понад
30 днів. Також просив покласти на
відповідача понесені по справі судові
витрати.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву,
його представник у судовому засідання
проти позову заперечував, посилаючись
на безпідставність заявлених вимог,
оскільки повернення платежів, що були
сплачені лізингодавцю, відповідно до
вимог ст. 7 Закону України "Про
фінансовий лізинг" неможливе до
відмови лізингоодержувача від
договору лізингу. Також вкзував, що
спірним договором між сторонами
встановлено іншу відповідальність за
порушення зобов'язання, ніж та, що
передбачена ч. 2 ст. 231 ГК України, тому
підстави для стягнення заявлених сум
пені та штрафу відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
суд вважає, що у позові слід відмовити з
таких підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2012 р. між
сторонами у справі було укладено
договір фінансового лізингу №
ФЛ-29/08-2012, згідно з яким відповідач
зобов'язався протягом 2012-2013 років
відповідно до погодженого графіку
передати позивачу у тимчасове платне
володіння і користування на 84
календарні місці предмет лізингу
"Напіввагони, придатні для
експлуатації на залізницях колії 1520 мм
і мають можливість виходу на колії 1435
мм" у кількості 2000 одиниць, що не був в
експлуатації, побудови 2012-2013 років,
відповідає встановленим
лізингоодежувачем технічним вимогам,
визначеним у додатку № 2 до цього
договору".

Вартість предмета лізингу погоджена у
розмірі грн. Загальна сума
договору на момент його укладання
виходячи з базового графіку лізингових
платежів складає ,40 грн. або
еквівалент 255516381,88 доларів США за
курсом НБУ на день укладання договору.

Згодом додатковими угодами № 1 від 31
серпня 2012 р., 2 від 22 жовтня 2012 р., 3 від 1
лютого 2013 р., 4 від 18 лютого 2013 р., 5 від 25
березня 2013 р., 6 від 17 квітня 2013 р., 7 від 28
травня 2013 р. сторони змінили умови
вищевказаного договору в частині
предмета лізингу, його вартості,
порядку та строків його передачі,
загальної суми договору.

З урахуванням зазначених змін сторони
зменшили кількість належних до
передачі у лізинг на піввагонів до 1916
одиниць, їх вартість за одиницю,
вартість всього предмета лізингу
зменшено до грн., а загальну сума
договору на момент його укладання
виходячи з базового графіку лізингових
платежів - до ,40 грн. або
еквівалент 216347506,24 доларів США за
курсом НБУ на день укладання
додаткової угоди. Змінено також графік
поставки предмету лізингу, погоджено,
що така повинна бути проведена чотирма
партіями протягом лютого-травня,
червня-жовтня, листопада та грудня 2013
року.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями сторін, наявними у
матеріалах справи копіями
вищевказаного договору і додаткових
угод.

Таким чином, між сторонами у справі
виникли відносини з договору
фінансового лізингу, врегульовані §6
гл. 58 ЦК України, Законом України "Про
фінансовий лізинг".

Відповідно до умов п. 3.4 договору
сторони погодили сплату позивачем на
користь відповідача авансового
платежу, що становить 15% від узгодженої
партії предмета лізингу.

З урахуванням умов специфікації
(додаток № 1) та графіку поставки
предмета лізингу (додаток № 3)
відповідач зобов'язався передати у
користування позивача протягом лютого
травня 2013 року партію з 290 напіввагонів
вартістю 203000000 грн., протягом
червня-жовтня 2013 року 700 напіввагонів
вартістю 455000000 грн.

Спірні відносини виникли у зв'язку зі
здійсненням позивачем під час
виконання спірного договору на користь
відповідача авансового платежу за
партію, що підлягала передачі за період
червня-жовтня 2013 року та неналежним
виконанням відповідачем цього
обов'язку.

Відповідно до умов п. 3.5 договору в
редакції додаткової угоди № 7 сплата
авансового платежу у розмірі 15% від
вартості партії, що поставляється за
період лютий-травень 2013 року у
кількості 290 одиниць відповідно до
графіку поставки предмета лізингу
здійснюється лізингоодержувачем не
пізніше 3-х банківських днів з моменту
отримання лізингоодержувачем
банківської гарантії на дану партію
предмета лізингу. Банківська гарантія
на авансовий платіж за вказану вище
партію має бути виадана на користь
лізингоодержувача не пізніше 6 лютого
2013 р. Сплата авансового платежу у
розмірі 15% від вартості партії, що
поставляється за період
червень-жовтень 2013 року у кількості 700
одиниць відповідно графіку поставки
предмета лізингу, що складає 68250000 грн.
здійснюється лізингоодержувачем двома
частинами:

- оплата першої частини у сумі 59595000 грн.
здійснюється не пізніше 9 банківських
днів з моменту отримання
лізингоодержувачем банківської
гарантії на дану партію предмета
лізингу. Банківська гарантія на першу
частину авансового платежу за вказану
вище партію має бути надана на користь
лізингоодержувача не пізніше 29 квітня
2013 р.;

- оплата другої частини у сумі 8655000 грн.
здійснюється лізингоодержувачем не
пізніше 3 банківських днів з моменту
отримання лізингоодержувачем
банківської гарантії на дану партію
предмета лізингу. Банківська гарантія
на другу частину авансового платежу за
вказану вище партію має бути надана на
користь лізингоодержувача не пізніше 10
липня 2013 р.

На момент укладання даної додаткової
угоди, зобов'язання лізингоодержувача
з оплати першої частини авансового
платежу у сумі 59595000 грн. та зобов'язання
лізингодавпя з надання банківської
гаранті на таку частину авансового
платежу вважаються виконаними.

Поясненнями сторін, банківськими
виписками від 30 квітня та 10 липня 2013 р.
підтверджується факт сплати позивачем
на користь відповідача авансового
платежу за поставку партії предмета
лізингу червня-жовтня 2013 року у розмірі
68250000 грн.

Відповідно до умов п. 1.8 договору в
лізинговий платіж входять суми, які
включають: платіж по відшкодуванню
вартості предмета лізингу, винагороду
лізингодавця за отримане у лізинг
майно, що включає компенсацію
відсотків за кредитом, залученим з
метою придбання предмета лізингу, інші
витрати лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням даного договору.

Згідно п. 1.7 договору авансовий платіж -
це платіж, який вноситься
лізингоотримувачем лізингодавцю як
частина вартості узгодженої місячної
партії предмета лізингу.

Таким чином, за своєю правовою природою
авансовий платіж є сумою, що
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 806 ЦК України
до договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Враховуючи, що авансовим платежем
передбачено відшкодування частини
вартості предмета лізингу, до відносин
з його повернення підлягають
застосуванню загальні положення про
купівлю-продаж та положення про
договір поставки.

У відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 693 ЦК
України якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

З матеріалів справи слідує, що станом
на час розгляду справи відповідно до
умов п. 3.5 договору позивачем на користь
відповідача в рахунок попередньої
оплати сплачено всього 9870000 грн. (30450000
грн. авансовий платіж за партію
предмету лізингу лютого-травня 2013 року
+ 68250000 грн. авансовий платіж за партію
предмету лізингу червня-жовтня 2013
року).

Поясненнями сторін, наявним у справі
актом приймання передачі предмета
лізингу в лізинг від 3 червня 2013 р.
стверджується, що станом на час
розгляду справи відповідачем було
виконано обов'язок з передачі позивачу
у лізинг партії предмета лізингу
лютого-травня 2013 року 290 вагонів
вартістю 203000000 грн., а також частини
партії предмету лізингу червня-жовтня
2013 року 60 вагонів вартістю 39000000 грн., а
всього за договором 350 вагонів
загальною вартістю 242000000 грн.

Таким чином, розмір проведеної
позивачем на користь відповідача
попередньої оплати не перевищує
вартості фактично переданого за
договором товару.

Тому підстави для повернення
авансового платежу, що становить суму
попередньої оплати за викуп предмету
лізингу, а також процентів на суму
попередньої оплати відсутні.

Доводи позивача про необхідність
застосування передбачених п. 3.5
договору наслідків за непоставку
партії предмета лізингу у вигляді
повернення отриманого авансу та сплати
відсотків за користування коштами
суперечать вищевказаним вимогам
чинного законодавства, тому є
безпідставними.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 7
Закону України "Про фінансовий лізинг"
лізингоодержувач має право
відмовитися від договору лізингу в
односторонньому порядку, письмово
повідомивши про це лізингодавця, у разі
якщо прострочення передачі предмета
лізингу становить більше 30 днів, за
умови, що договором лізингу не
передбачено іншого строку.
Лізингоодержувач має право вимагати
відшкодування збитків, у тому числі
повернення платежів, що були сплачені
лізингодавцю до такої відмови.

Доказів відмови позивача від спірного
договору лізингу суду не надано. За
таких обставин, враховуючи, що за
умовами чинного договору позивач
зберігає право набути предмет лізингу
у власність, у т.ч. шляхом його
дострокового викупу, підстави для
повернення платежів, що були сплачені
лізингодавцю, відсутні.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 231 ГК
України у разі якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

З матеріалів справи слідує, що умовами
розділу 10 спірного договору сторони
погодили інакшу, порівняно з ч. 2 ст. 231
ГК України, відповідальність за
порушення строків виконання
зобов'язання з передачі майна у лізинг.

За таких обставин підстави для
застосування відповідальності у
вигляді пені та штрафу, передбачених ч.
2 ст. 231 ГК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, у позові
відповідно до вимог ст. 16 ЦК України
слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені
по справі господарські витрати
стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, ст.ст. 82-85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Державного підприємства
"Дарницький вагоноремонтний завод" м.
Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва
П.І.Паламар