РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р.
Справа № 17/98

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Грязнов В.В. ,

суддя
Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання
Чекеренді Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 19.12.2013 року у справі № 17/98

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрдім"

про стягнення 500000 грн.

за участю представників сторін:

стягувача - ОСОБА_2,

боржника - Григорійчук Л.Б.,

органу ДВС - Якобчук П.О., Онищук Л.О.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до місцевого господарського
суду Рівненської області зі скаргою на
дії та бездіяльність державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції при
виконанні наказу господарського суду
Рівненської області у справі № 17/98 про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрдім" суми боргу в
розмірі 501315грн.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 19.12.2013 року
(колегія суддів у складі: головуючого -
Гудзенко Я.О., суддів: Павленка Є.В.,
Пашкевич І.О.) вказану скаргу
задоволено частково. Визнано
незаконною бездіяльність відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції в частині не внесення до
Єдиного реєстру виконавчих проваджень
даних про винесення 07.10.2010 року
постанови про арешт коштів боржника.
Визнано дії відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції щодо
несвоєчасного надсилання фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 постанови про
повернення виконавчого документа №
21314840 від 03.04.2012 року незаконними. У
задоволенні решти скарги відмовлено.

У частині задоволення скарги ухвала
суду мотивована тим, що у порушення п. 13
Інструкції про проведення виконавчих
дій, п. 3.1 Наказу Міністерства Юстиції
України №43/5 від 20.05.2003 року державним
виконавцем не внесено до Єдиного
реєстру виконавчих проваджень даних
про винесення 07.10.2010 року постанови про
арешт коштів боржника. Суд також дійшов
висновку щодо порушення відділом ДВС
Рівненського міського управління
юстиції ч. 4 ст. 47 Закону України "Про
виконавче провадження" в частині
строку направлення стягувачеві
постанови про повернення виконавчого
документа, оскільки відповідна
постанова від 03.04.2012 року направлена
стягувачеві 17.09.2012 року.

У решті доводів скарги, суд встановив,
що державним виконавцем вживалися всі
необхідні заходи спрямовані на
своєчасне та повне виконання рішення
боржником у примусовому порядку, у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрдім" та державна
виконавча служба Рівненського
міського управління юстиції своїм
правом надати відзив на апеляційну
скаргу не скористались.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін та державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваної ухвали норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що
рішенням господарського суду
Рівненської області від 19.08.2009 р. у
справі № 17/98, залишеним без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 07.04.2010 року задоволено
позовні вимоги ФОП ОСОБА_1, стягнуто з
ТОВ "Укрдім" на користь ФОП ОСОБА_1 500000
грн. заборгованості, 1000 грн. державного
мита, 315 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

09.06.2010 року на виконання вказаного
рішення суду господарським судом
Рівненської області видано наказ № 17/98
про стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрдім" на користь
підприємця ОСОБА_1 500000 грн.
заборгованості, 1000 грн. витрат по
держмиту та 315 грн. витрат по
інформаційно-технічному забезпеченню
судового процесу.

13.08.2010 року за вх. № 8653/05-44 Рівненським
міським відділом державної виконавчої
служби Рівненського міського
управління юстиції було зареєстровано
заяву ФОП ОСОБА_1 про примусове
виконання наказу № 17/98 від 09.06.2010 року, в
якій також було зазначене клопотання
ФОП ОСОБА_1 про накладення арешту на
майно та грошові кошти боржника.

08.09.2010 року зазначена заява та наказ
були передані на виконання державному
виконавцю ДВС Рівненського міського
управління юстиції Онищук Л.О., й 10.09.2010
року останнім у строк, передбачений ст.
24 Закону України "Про виконавче
провадження" (в редакції, що була чинною
на момент вчинення вказаних дій)
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з виконання
наказу господарського суду
Рівненської області № 17/98 від 09.06.2010
року.

Судом першої інстанції на підставі
наявних у справі супровідного листа
від 10.09.2010 р. № 20799п/20800п та копій з
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції вірно встановлено, що
10.09.2010 року у відповідності до порядку,
визначеного ч. 1 ст. 27 Закону, який не
передбачав обов'язку державного
виконавця надсилати відповідну
кореспонденцію рекомендованими
листами, стягувачу та боржнику
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження від 10.09.2010
року.

Колегія суддів вважає таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи висновок суду першої інстанції
про те, що ФОП ОСОБА_1 у своїй заяві про
відкриття виконавчого провадження від
13.08.2010 року не просив ВДВС накласти
арешт на майно та кошти боржника, однак
з огляду на положення ч. 6 ст. 24 Закону
України та п. 3.63. Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 15.12.1999 за № 865/4158, що були
чинними на момент вчинення відповідних
виконавчих дій, державний виконавець
не був зобов'язаний одночасно з
відкриттям виконавчого провадження
накладати арешт на майно та кошти
боржника.

Державним виконавцем ДВС Рівненського
міського управління юстиції у
постанові про відкриття виконавчого
провадження від 10.09.2010 року надано
боржнику строк добровільно сплатити
борг до 17.09.2010 року.

У наданий державним виконавцем строк
для добровільного виконання боржник
рішення суду не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього ж Закону в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, будучи
зобовязаним вжити заходи примусового
виконання рішень, встановлених цим
Законом, неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії, державним
виконавцем 20.09.2010 року винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, а 21.09.2010 року винесено
постанову про арешт коштів боржника.

07.10.2010 року державним виконавцем
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції винесено постанову про арешт
коштів боржника в межах суми стягнення
551446 грн. 50 коп., з урахуванням суми
виконавчого збору.

Відповідно до приписів статті 55 Закону
України "Про виконавче провадження" (у
редакції, чинній на момент винесення
постанови) копія постанови державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника не пізніше наступного після
її винесення дня надсилається боржнику
та відповідно до банків чи інших
фінансових установ або органів,
зазначених у частині другій цієї
статті. Вказана норма не передбачала
обов'язку державного виконавця
надсилати зазначену постанову
стягувачеві, а тому у відповідній
частині висновок суду першої інстанції
також є правомірним.

Звертаючись до державного виконавця із
заявою про відкриття виконавчого
провадження, стягувач надав відомості
про рахунки боржника у банківських
установах, а саме: в КБ "Приватбанк"
рахунки № 2001, №2001, №3984;
в філії ВАТ "Укрексімбанк" рахунок №
294; рахунок №0119 у ВАТ
"Ві-Ей-Бі Банк". Також стягувач у
вказаній заяві повідомив ДВС про те, що
рахунок № 260097578 в РОД ВАТ "Райффайзен
банк Аваль", який вказаний в наказі суду
закрито, а відкрито рахунок № 1.

21.09.2010 року державним виконавцем
накладено арешт на кошти боржника в
межах суми стягнення, що знаходяться на
всіх рахунках, які зазначав стягувач.

23.09.2010 року постанова про арешт коштів
боржника направлена КБ "Приватбанк",
ВАТ "Укрексімбанк", ВАТ "Ві-Ей-Бі Банк",
РОД ВАТ "Райффайзен банк Аваль", що
вірно встановлено судом першої
інстанції на підставі дослідженого
оригіналу журналу вихідної
кореспонденції та повідомлень банків.

Крім того, рахунок боржника № 260097578 в
РОД ВАТ "Райффайзен банк Аваль" на
момент винесення постанови про арешт
коштів був закритий, про що сам
стягувач повідомив ДВС, а тому
державним виконавцем правомірно не
накладено арешт на вказаний рахунок.

05.03.2012 року ТОВ "Укрдім" в АТ "Райффайзен
Банк Аваль" було відкрито рахунок №
9, однак доказів наявності коштів
на вказаному рахунку матеріали справи
не містять, й станом на 26.11.2013 року на
вказаний рахунок також було накладено
арешт.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає вірно
встановленими судом першої інстанції
фактичні обставини справи про те, що
ФОП ОСОБА_1 не надав суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
звернення саме в процесі виконання
наказу № 17/98 до державної виконавчої
служби з пропозицією про звернення
стягнення на кошти боржника - ТОВ
"Укрдім", належні останньому від ВАТ
"Рівнеголовпостач" на підставі наказу
господарського суду Рівненської
області № 20/309 від 08.04.2008 року. Підстав
для переоцінки відповідних доказів
колегія суддів не вбачає. В цьому ж
контексті місцевий суд правильно
прийняв до уваги, що 27.11.2009 року ДВС
Рівненського міського управління
юстиції було винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження з
примусового виконання вказаного вище
наказу господарського суду
Рівненської області за № 20/309 від 08.04.2008
року у зв`язку з порушенням
господарським судом Рівненської
області провадження у справі про
банкрутство ВАТ "Рівнеголовпостач" та
введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів.

Оцінюючи повноту проведених державним
виконавцем дій з виконання наказу
господарського суду №17/98 від 09.06.2010
року, крім наведеного вище, слід
прийняти до уваги те, що 17.09.2010 року
державним виконавцем направлено запит
за № 24-10 РМ БТІ, ВРЕВ ДАІ для
обслуговування м. Рівне, ДПІ у м. Рівне
про надання інформації про наявність
майна та поточних рахунків, що
зареєстровані за ТОВ "Укрдім", й
отримано інформацію про відсутність
реєстрації за боржником транспортних
засобів, нерухомого майна, в тому числі
земельних ділянок.

15.03.2012 року та 28.03.2012 року державним
виконавцем направлено платіжні вимоги
№ 261 та № 262 в РОД АТ "Райффайзен Банк
Аваль", які повернуті без виконання.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, державним виконавцем
вживалися необхідні заходи по розшуку
коштів та майна боржника, про що
свідчать листи банківських установ,
відповіді Управління
державтоінспекції УМВС України в
Рівненській області, Рівненського
міського БТІ, Управління держкомзему у
м.Рівному, повідомлення ДПІ, а також
відповідний акт державного виконавця
про відсутність майна, на яке може бути
звернено стягнення.

Отже, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
державним виконавцем вживалися всі
необхідні заходи спрямовані на повне
виконання рішення боржником у
примусовому порядку, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом, й доказів зміни порядку чи
черговості вчинення державним
виконавцем виконавчих дій матеріали
справи не містять, чому у відповідності
до положень ст. 55 Закону України "Про
виконавче провадження", п.п. 5.6.1, 5.6.2.
Інструкції про проведення виконавчих
дій, судом надано належну оцінку.

Обґрунтованим з урахуванням положень
п. 13 Інструкції про проведення
виконавчих дій, п. 3.1. Положення про
Єдиний реєстр виконавчих проваджень,
затверджений наказом Міністерства
юстиції України №43/5 є висновок
місцевого господарського суду про
незаконність бездіяльності державного
виконавця щодо невнесення до
відповідного реєстру даних про
постанову про арешт коштів боржника
від 07.10.2010 року, у зв'язку з чим скаргу у
відповідній частині судом було
правомірно задоволено.

Поряд з тим, суд апеляційної інстанції
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції про своєчасність виконання
всіх необхідних виконавчих дій з
виконання наказу господарського суду
№17/98 від 09.06.2010 року, з огляду на
наступне.

Частиною 2 статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження" (у редакції, що
діяла на час відкриття виконавчого
провадження) встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії по виконанню рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а по виконанню рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Аналогічне положення міститься
в п. 3.7.1. Інструкції про проведення
виконавчих дій.

За змістом ч. 1 ст. 25 Закону, державний
виконавець здійснює виконавчі дії по
виконанню рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження згідно із статтею 37 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу згідно із статтею
40 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Отже, будучи, у відповідності до
положень ч. 1 ст. 5 Закону, зобов'язаним
вживати заходи примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом, а
також неупереджено, своєчасно та повно
вчиняти виконавчі дії, державний
виконавець обмежений визначеним
законом строком на вчинення виконавчих
дій. Тому, лише після повного вчинення
всіх необхідних виконавчих дій для
забезпечення виконання рішення суду,
які державний виконавець зобов'язаний
зробити протягом строку, визначеного в
ч. 2 ст. 25 Закону, виконавець повинен
прийняти одне із рішень, передбачених в
ч. 1 ст. 25 Закону, в тому числі й рішення
про повернення виконавчого документа
стягувачу.

Судом встановлено, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
винесена державним виконавцем 10.09.2010
року, відтак виконавчі дії повинні були
бути проведені державним виконавцем до
10.03.2011 року. Проте, лише 03.04.2012 року
державним виконавцем винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві, тобто поза
межами строків, визначених ч. 1 ст. 25
Закону. При цьому, реалізація державним
виконавцем обов'язку провести
виконавчі дії протягом шести місяців і
прийняти одне з рішень, зазначених в ч. 1
ст. 25 Закону не перебуває в залежності
від будь-яких умов, в тому числі і від
бажання державного виконавця
продовжувати виконання судового
рішення поза межами вказаного строку,
що помилково прийнято до уваги судом
першої інстанції. Крім того, наявність
чи відсутність умислу державного
виконавця на порушення вказаного
строку, наявність чи відсутність
заподіяння стягувачеві збитків також
не впливають на результат розгляду
скарги, оскільки такі обставини не
знаходяться у площині доказування у
даній справі, так як її предметом не є
вимога про відшкодування державним
виконавцем шкоди стягувачеві.

З наведених підстав, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
скасувати ухвалу місцевого
господарського суду у відповідній
частині та задоволити скаргу ФОП
ОСОБА_1

Частиною 1 ст. 31 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 4 ст. 47 Закону, про
повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Постанова про повернення стягувачеві
виконавчого документа ВП № 21314840 від
03.04.2012 року направлена стягувачеві
17.09.2012 року, що підтверджується
повідомленням про вручення
відправлення.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про порушення
відділом Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції зазначених норм закону в
частині строку надіслання стягувачеві
постанови про повернення виконавчого
документа.

Як вбачається із змісту скарги, ФОП
ОСОБА_1 не конкретизував, які ж саме дії
керівництва Рівненського ВДВС є
неправомірними. Формально визначивши
суб'єктом оскарження Рівненський
міський відділ ДВС Рівненського
міського управління юстиції, скаржник
фактично оскаржував конкретні дії та
бездіяльність державного виконавця, в
безпосередньому провадженні якого
перебував на виконанні наказ
господарського суду №17/98 від 09.06.2010
року, а тому відповідні доводи
апелянта не заслуговують на увагу.

У відповідності до положень ст. 90 ГПК
України необхідність винесення
окремої ухвали визначається
господарським судом у кожному
конкретному випадку, в залежності від
характеру, виду виявленого порушення,
його наслідків та інших встановлених
судом обставин, зокрема дій державного
виконавця, які вживались ним для
виконання покладених на нього
обов'язків з виконання наказу
господарського суду, усунення
наслідків допущеного порушення закону.

Зазначена норма не є імперативною, а
тому з урахуванням вказаних факторів,
реалізація права, визначеного ч. 1, ч. 2
ст. 90 ГПК України знаходиться у
виключній компетенції господарського
суду. Враховуючи те, що більшість
зазначених у скарзі ФОП ОСОБА_1 дій та
бездіяльності державного виконавця не
знайшли свого підтвердження, як в суді
першої, так і в суді апеляційної
інстанції, враховуючи значний обсяг
вчинених державним виконавцем дій для
забезпечення виконання судового
рішення, колегія суддів не вбачає
підстав для винесення окремої ухвали.

Щодо допуску судом до оцінки доказів,
які є недопустимими, колегія суддів
приймає до уваги те, що у відповідності
до положень статей 32, 33, 34 ГПК України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. У відповідності до ч. 1 ст. 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись законом.

Наявність виправлень в реєстрах
поштової кореспонденції в датах її
відправлення, за умови відсутності
доведеності у встановленому законом
порядку факту існування дійсної
підробки таких документів (відсутність
вироку), колегія суддів не вбачає
необхідності у переоцінці доказів,
якими було обґрунтовано судом першої
інстанції оскаржувану ухвалу. При
цьому, ст. 55 Закону України "Про
виконавче провадження" не передбачала
обов'язку державного виконавця
надсилати постанову про відкриття
виконавчого провадження стягувачеві, а
розбіжність в датах надсилання
постанови про накладення арештів на
кошти боржника, за умови наявності
відповідей банків, не можуть свідчити
про ненадсилання такої постанови на
виконання.

Щодо доводів апелянта про відсутність
у відповідях Держкомзему та ДПІ
посилань на номер виконавчого
провадження, відкритого за заявою
ОСОБА_1, колегія суддів приймає до уваги
те, що вказані відповіді стосуються
інформації про наявність чи
відсутність майна, відкритих у банках
розрахункових рахунків саме боржника
ТОВ "Укрдім", й тому вірно оцінені судом,
як належні докази.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
положення ст. 63 Закону України "Про
виконавче провадження" (редакція від
03.08.2010року) щодо повідомлення
правоохоронних органів про відкриття
боржником нових рахунків після
накладення арешту на попередні
рахунки, не є нормою, за наслідком
недотримання якої у виконавчому
провадженні останній уник обов'язку з
виконання судового рішення.

Щодо доводів апелянта про зміну
боржником своєї адреси, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, зробленим з
урахуванням інформації, що міститься в
наказі господарського суду від 09.06.2010
року № 17/98, інформації з ЄДРПОУ від
18.11.2010 року № 02-2-05/964 про відсутність
доказів зміни боржником своєї адреси
(м. Рівне, вул. Шкільна, 49) на будь-яку
іншу.

Як слідує із акту державного виконавця
про неможливість виконання від 14.02.2012
року, майна боржника на яке може бути
звернене стягнення за адресою м. Рівне,
вул. Шкільна, 49 виявлено не було, що
спростовує доводи апелянта про невиїзд
державного виконавця для виявлення
майна за місцем знаходженням боржника.

Суд апеляційної інстанції також вважає
за необхідне у відповідності до вимог
ст. 49 ГПК України провести розподіл
судового збору, який не було проведено
судом першої інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
часткове скасування ухвали
господарського суду Рівненської
області в частині відмови в
задоволенні скарги щодо порушення
державним виконавцем строку,
передбаченого ч. 2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105, 106, 121-2 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволити
частково.

2. Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 19.12.2013 року у
справі №17/98 в частині відмови у
задоволенні скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на дії
Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції щодо виконання рішення
господарського суду Рівненської
області від 19.08.2009 року у справі №17/98 у
строк, що перевищує шість місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження та в частині
розподілу судових витрат - скасувати.

3. Визнати дії Державної виконавчої
служби Рівненського міського
управління юстиції щодо виконання
рішення господарського суду
Рівненської області від 19.08.2009 року у
справі №17/98 у строк, що перевищує шість
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження -
незаконними.

4. Стягнути з Державної виконавчої
служби Рівненського міського
управління юстиції (м. Рівне, вул.
Замкова, 22а, код 35007146) на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) 573,50 грн. судового
збору за розгляд апеляційної скарги на
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 22.04.2013 року та
304,50 грн. судового збору за розгляд
апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 19.12.2013 року.

5. У решті ухвалу господарського суду
Рівненської області від 19.12.2013 року -
залишити без змін.

6. Доручити господарському суду
Рівненської області видачу судових
наказів.

7. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

8. Справу №17/98 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Розізнана І.В.