КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. Справа№ 912/1255/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Обласного комунального виробничого
підприємства "Дніпро-Кіровоград"

на рішення господарського суду міста
Києва від 21.10.2013

у справі №912/1255/13 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Обласного комунального
виробничого підприємства
"Дніпро-Кіровоград"

до Відкритого акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк
"Східно-Європейський банк" в особі
Кременчуцької філії

про визнання недійсним кредитного
договору №2006-53С від 14.11.2006,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 21.10.2013, повний текст якого
підписано 30.10.2013 в задоволенні позову
Обласного комунального виробничого
підприємства "Дніпр-Кіровоград" до
Відкритого акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк
"Східно-Європейський банк" в особі
Кременчуцької філії про визнання
недійсним кредитного договору №2006-53С
від 14.11.2006 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що правові підстави для
визнання недійсним кредитного
договору №2006-53С від 14.11.2006 укладеного
між комунальним підприємством
"Світловодський міський водоканал" та
Акціонерним комерційним банком
"Східно-Європейський банк" в особі
відділення № 12 Кременчуцької філії АКБ
"Східно-Європейський банк" відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції від 21.10.2013 по справі
№912/1255/13 позивач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою на зазначене рішення, в якій
просив рішення місцевого
господарського суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції:

- не враховано те, що пунктом 5.1.10
статуту Комунального підприємства
"Світловодський міський водоканал"
встановлені обмеження директора на
укладення договорів, зокрема, щодо
укладання кредитних договорів під
заставу майна підприємства, без згоди
на те власника підприємства, якою в
даному випадку є рішення
Світловодської міської ради
Кіровоградської області №142 "Про
надання дозволу комунальному
підприємству "Світловодський міський
водоканал" на отримання кредиту шляхом
відкриття кредитної лінії" від 02.11.2006,
яке в свою чергу оскаржується в
судовому порядку;

- не враховано, що стягнення одночасно
двох видів неустойки (пеню, штраф) за
несвоєчасне виконання одного й того
самого грошового зобов'язання
суперечить Конституції України та
загальним засадам цивільного
законодавства;

- порушені норми процесуального права,
а саме, не надано позивачу можливості
на ознайомлення з відзивом відповідача
на позовну заяву, який в порушення ст. 59
Господарскього процесуального кодексу
України не був направлений
відповідачем на адресу позивача.

В результаті автоматичного розподілу
апеляційна скарга Обласного
комунального виробничого підприємства
"Дніпро-Кіровоград" у справі №912/1255/13
передана на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Станіку С.Р.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 20.12.2013 для
розгляду апеляційної скарги Обласного
комунального виробничого підприємства
"Дніпро-Кіровоград" сформована колегія
суддів у складі: головуючий суддя:
Станік С.Р., судді: Буравльов С.І., Шапран
В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2014
Обласному комунальному виробничому
підприємству "Дніпро-Кіровоград"
поновлено строк на апеляційне
оскарження рішення господарського
суду міста Києва від 21.10.2013 по справі №
912/1255/13, апеляційну скаргу прийнято до
провадження та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 05.02.2014

Позивач в судове засідання 05.02.2014 своїх
представників не направив, про час,
день та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання 05.02.2014
своїх представників не направив, про
час, день та місце судового засідання
був повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу у відсутності представників
позивача та відповідача за наявними у
справі матеріалами.

08.01.2014 через відділ
документообігу Київського
апеляційного господарського суду від
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп»
надійшла заява про заміну відповідача
Відкритого акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк
"Східно-Європейський банк" в особі
Кременчуцької філії - правонаступником
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп».
Заява мотивована тим, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» є правонаступником
Відкритого акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк
"Східно-Європейський банк" на підставі
договору №32-Л про передавання в
управління непроданих активів від
13.12.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 господарського
процесуального кодексу України у разі
смерті або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу.

Колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
встановлено, що 13.12.2013 між відповідачем
- Відкритм акціонерним товариством
"Акціонерний комерційний банк
"Східно-Європейський банк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп»
укладено договір №32-Л про передавання
в управління непроданих активів,
відповідно до п. 1.1 якого відповідач
зобов'язався передати в управління
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп»
активи, наявні на балансі відповідача
на дату укладення цього договору, а
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп»
зобов'язалось прийняти в управління
активи і вживати всіх необхідних
заходів для задоволення вимог
кредиторів відповідача відповідно до
переліку активів наведеного в додатку 1
до цього договору.

З огляду на викладене та
враховуючи, що договір №32-Л від 13.12.2013,
на підставі якого Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» просить замінити
відповідача - правонаступником
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп», є
договором, яким сторони цього договору
погодили передачу непроданих активів
для задоволення вимог кредиторів
відповідача, та не є договором про
заміну кредитора чи боржника у
зобов'язанні, зокрема в оспорюваному
кредитному договорі №2006-53С від 14.11.2006,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що заява Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» про заміну
відповідача правонаступником
задоволенню не підлягає.

Інших будь-яких доказів на
підтвердження того, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» є правонаступником
відповідача Відкритого акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
банк "Східно-Європейський банк" в особі
Кременчуцької філії - суду не надано.

13.01.2014 через відділ діловодства
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» надійшла заява про
залучення до участі у справі в якості
правонаступника відповідача
Відкритого акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк
"Східно-Європейський банк" в особі
Кременчуцької філії - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп». Заява мотивована
тим, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Брокінвестгруп» є
правонаступником Відкритого
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний банк "Східно-Європейський
банк" на підставі договору №32-Л про
передавання в управління непроданих
активів від 13.12.2013.

Враховуючи те, що договір №32-Л від
13.12.2013, на підставі якого Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» просить залучити
його до участі в справі в якості
правонаступника відповідача, є
договором, яким його сторони погодили
передачу непроданих активів для
задоволення вимог кредиторів
відповідача, та не є договором про
заміну кредитора чи боржника у
зобов'язанні, зокрема в оспорюваному
кредитному договорі №2006-53С від 14.11.2006,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що заява Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» про залучення
останнього до участі у справі в якості
правонаступника відповідача
задоволенню не підлягає.

Інших будь-яких доказів на
підтвердження того, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» є правонаступником
відповідача Відкритого акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
банк "Східно-Європейський банк" в особі
Кременчуцької філії - суду не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 14.11.2006 між Комунальним
підприємством "Світловодський міський
водоканал", правонаступником якого є
позивач - Обласне комунальне виробниче
підприємство "Дніпро-Кіровоград", як
позичальником, та відповідачем -
Акціонерним комерційним банком
"Східно-Європейський банк" в особі
відділення № 12 Кременчуцької філії АКБ
"Східно-Європейський банк" (банк)
укладений кредитний договір №2006-53С,
відповідно до умов якого відповідач
відкриває Комунальному підприємству
"Світловодський міський водоканал"
відкличну не відновлювальну кредитну
лінію для поповнення обігових коштів в
сумі 2 000 000,00 грн. строком з 14.11.2006 по
13.11.2009, зі сплатою відсотків у розмірі
18,5% річних та погашення заборгованості
згідно графіку погашення кредиту.

Кредитний договір №2006-53С від 14.11.2006 від
Комунального підприємства
"Світловодський міський водоканал"
підписаний директором Осіпчук Любов
Дмитрівною, на підставі статуту,
затвердженого рішенням Світловодської
міської ради від 29.06.2005 за №1013 та
зареєстрованого, зі змінами,
виконавчим комітетом Світловодської
міської ради Кіроваградської області
04.07.2005, номер запису 1000183, та рішень
Світловодської міської ради Десятої
сесії п'ятого скликання від 02.11.2006 за
№142, Одинадцятої сесії п'ятого
скликання від 14.11.2006 за №143.

01.09.2008 між Комунальним підприємством
"Світловодський міський водоканал" в
особі директора Осіпчук Любов
Дмитрівною та відповідачем в особі
начальника Світловодського відділення
№12 Кременчуцької філії Заяц Тетяни
Миколаївни укладений додатковий
договір № 1 до кредитного договору,
згідно якого відсоткова ставка за
користування кредитом встановлена в
розмірі 23,5 % річних.

Крім того, між відповідачем та
Комунальним підприємством
"Світловодський міський водоканал"
укладені додаткові договори до
кредитного договору № 2 від 08.12.2008 та № 3
від 13.02.2009, які з боку Комунального
підприємства "Світловодський міський
водоканал" також були підписані
директором Осіпчук Любов Дмитрівною.

14.11.2006 між Територіальною громадою м.
Світловодська в особі Виконавчого
комітету Світловодської міської ради
Кіровоградської області, майновим
поручителем Комунального підприємства
«Світловодський міський комбінат»
(боржник), як іпотекодавцем-майновим
поручителем, та відповідачем -
Акціонерним комерційним банком
«Східно-Європейський банк», як
іпотекодержателем, укладено іпотечний
договір, умовами якого сторони
погодили, що цим договором
забезпечується виконання Комунальним
підприємством «Світловодський міський
комбінат» зобов'язань перед
відповідачем, що випливають з
укладеного між ними 14.11.2006 кредитного
договору №2006-53С (п.1.1).

Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору
предметом іпотеки є належне
Територіальній громаді м.
Світловодська в особі Виконавчого
комітету Світловодської міської ради
Кіровоградської області на праві
власності нерухоме майно, а саме:
будівля адміністративного будинку та
гаражі, розміщені за адресою:
Кіровоградська область, м.
Світловодськ, вул. Леніна, буд. 14, в
складі: адміністративний будинок - літ
«А» плану ділянки, загальна площа 4 478,4
кв.м; гараж - літ «Б» плану ділянки;
гараж літ. «Б» плану ділянки. Договір
посвідчено державним нотаріусом
Світловодської міської державної
нотаріальної контори Н.І. Москаленко та
зареєстрованого в реєстрі за № 1-2966.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
рішенням №142 "Про надання дозволу
комунальному підприємству
"Світловодський міський водоканал" на
отримання кредиту шляхом відкриття
кредитної лінії" від 02.11.2006
Світловодська міська рада
Кіровоградської області надала дозвіл
на отримання кредиту Комунальному
підприємству "Світловодський міський
водоканал".

Рішенням Світловодської міської ради
Кіровоградської області № 143 від 14.11.2006
"Про внесення змін до рішення
Світловодської міської ради від 02.11.2006
№ 142 "Про надання дозволу комунальному
підприємству "Світловодський міський
водоканал" на отримання кредиту шляхом
відкриття кредитної лінії" директора
Комунального підприємства
"Світловодський міський водоканал"
Осіпчук Л.Д. уповноважено на підписання
кредитного договору №2006-53С від 14.11.2006
(п. 3), для забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору
вирішено передати в іпотеку
відповідачу об'єкт нерухомості
комунальної власності, а саме, будівлю
адміністративного будинку та гаражі,
що розташовані за адресою:
Кіровоградська область, м.
Світловодськ, вул. Леніна, буд. 14 та
належать територіальній громаді м.
Світловодська в особі Світловодської
міської ради (п.2), договір іпотеки
уповноважено підписати міського
голову (п. 4).

Пунктом 6.4.3 статуту Комунального
підприємства "Світловодський міський
водоканал", затвердженого рішенням
Світловодської міської ради від 29.06.2005
за №1013 та зареєстрованого, зі змінами,
виконавчим комітетом Світловодської
міської ради Кіроваградської області
04.07.2005, номер запису 1000183, директор
підприємства укладає договори, видає
довіреності, відкриває в установах
банків розрахункові та інші рахунки.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу
України передбачає, що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049
Цивільного кодексу України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 статті 207 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 статті 92 Цивільного
кодексу України, юридична особа
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону.

Відповідно до ч. 2 статті 203 Цивільного
кодексу України особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 1 статті 238 Цивільного кодексу
України передбачено, що представник
може бути уповноважений на вчинення
лише тих правочинів, право на вчинення
яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до статті 241 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п.3.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, який не мав
належних повноважень, унеможливлює
визнання такого правочину недійсним
(стаття 241 ЦК України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено;
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

З огляду на викладене, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що
14.11.2006 між Комунальним підприємством
"Світловодський міський водоканал" в
особі директора Осіпчкук Любов
Дмитрівни, правонаступником якого є
позивач - Обласне комунальне виробниче
підприємство "Дніпро-Кіровоград", як
позичальником, та відповідачем -
Акціонерним комерційним банком
"Східно-Європейський банк" в особі
відділення № 12 Кременчуцької філії, як
банком, укладений кредитний договір
№2006-53С, відповідно до умов якого
відповідач відкриває Комунальному
підприємству "Світловодський міський
водоканал" відкличну не відновлювальну
кредитну лінію для поповнення обігових
коштів в сумі 2 000 000,00 грн. строком з
14.11.2006 по 13.11.2009, зі сплатою відсотків у
розмірі 18,5% річних (розмір яких в
подальшому було змінено додатковим
договором №1 від 01.09.2008 на 23,5% річних) та
погашення заборгованості згідно
графіку погашення кредиту, дозвіл на
укладення зазначеного кредитного
договору був наданий Комунальному
підприємству "Світловодський міський
водоканал" Світловодською міською
радою та викладений у рішенні №142 від
02.11.2006

Також колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
встановлено, що повноваження директора
Комунального підприємства
"Світловодський міський водоканал"
Осіпчук Л.Д. на підписання зазначеного
кредитного договору підтверджуються
статутом підприємства, затвердженого
рішенням Світловодської міської ради
від 29.06.2005 за №1013 та зареєстрованого, зі
змінами, виконавчим комітетом
Світловодської міської ради
Кіроваградської області 04.07.2005, номер
запису 1000183, пунктом 6.4.3 якого
визначено повноваження директора
підприємства, зокрема, на підписання
договорів.

Крім того, рішенням Світловодської
міської ради №143 від 14.11.2006 директора
Комунального підприємства
"Світловодський міський водоканал"
Осіпчук Л.Д. уповноважено на підписання
зазначеного кредитного договору.

Твердження відповідача в
апеляційній скарзі про те, що судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення не враховано те,
що п. 5.1.10 статуту Комунального
підприємства "Світловодський міський
водоканал" встановлені обмеження
директора на укладення договорів,
зокрема, на укладення кредитних
договорів під заставу майна
підприємства, без згоди на те власника
підприємства, якою в даному випадку є
рішення Світловодської міської ради
Кіровоградської області №142 "Про
надання дозволу комунальному
підприємству "Світловодський міський
водоканал" на отримання кредиту шляхом
відкриття кредитної лінії" від 02.11.2006,
яке в свою чергу оскаржується в
судовому порядку - не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
та спростовуються наступним.

Відповідно до п. 5.1.10 статуту
Комунального підприємства
"Світловодський міський водоканал"
підприємство має право укладати
кредитні договори під заставу майна
підприємства за згодою власника у
порядку, що визначений чинним
законодавством.

Відповідно до статуту Комунального
підприємства "Світловодський міський
водоканал" (розділ Загальні положення)
комунальне підприємство є власністю
територіальної громади міста і
підпорядковане Світловодському
виконавчому комітету Світловодської
міської ради.

Однак, оспорюваний кредитний
договір майном позичальника не
забезпечувався, для забезпечення вимог
зобов'язань за цим кредитним договором
між Територіальною громадою м.
Світловодська в особі Виконавчого
комітету Світловодської міської ради
Кіровоградської області та
відповідачем Відкритим акціонерним
товариством "Акціонерний комерційний
банк "Східно-Європейський банк" в особі
Кременчуцької філії укладено
іпотечний договір від 14.11.2006, за умовами
якого предметом іпотеки є майно,
належне саме Територіальній громаді м.
Світловодська в особі Виконавчого
комітету Світловодської міської ради
Кіровоградської області.

Крім того, доказів того, що рішення
Світловодської міської ради №142 від
02.11.2006 та №143 від 14.11.2006, якими
Комунальному підприємству
"Світловодський міський водоканал"
надано дозвіл на укладення
оспорюваного кредитного договору та
уповноважено директора підприємства
на підписання зазначеного договору, у
встановленому законом порядку визнано
недійсними чи скасовано, ні під час
розгляду справи в місцевому
господарському суді, ні під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції, сторонами не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що при укладенні кредитного договору
№2006-53С від 14.11.2006 директор Осіпчук
Любов Дмитрівна мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності,

Крім того, враховуючи п. 3.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними",
кредитний договір №2006-53С від 14.11.2006 був
схвалений Комунальним підприємством
"Світловодський міський водоканал", про
що свідчать листи та інші
підтверджуючі документи наявні в
матеріалах справи, зокрема:

- листи Комунального підприємства
"Світловодський міський водоканал" № 478
від 15.06.2009 та № 7 від 05.01.2010, відповідно
до яких позичальник підтвердив факт
отримання кредиту та встановлення
відсоткової ставки в розмірі 23,5 %
річних;

- виписки по особових рахунках
позичальника, які свідчать про рух
коштів: погашення позичальником
процентів по кредиту за час
користування кредитними коштами, про
що свідчить також довідка банку,
платіжні доручення.

Твердження позивача в апеляційній
скарзі про те, що судом першої
інстанції при винесенні рішення не
враховано, що стягнення одночасно двох
видів неустойки (пеню, штраф) за
несвоєчасне виконання одного й того
самого грошового зобов'язання
суперечить Конституції України та
загальним засадам цивільного
законодавства, спростовуються
наступним.

Пунктом 4.1 кредитного договору
передбачено, що при несвоєчасному
поверненні кредиту та відсотків за
користування кредитом, позичальник
сплачує банку пеню, яка нараховується
на суму заборгованості за кредитом та
відсотками за кредитом із розрахунку
фактичної кількості прострочених днів,
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення, за кожен день
прострочки.

Відповідно до п.4.2 кредитного договору,
при несвоєчасному поверненні кредиту
та відсотків за користування кредитом,
позичальник сплачує банку штраф в
розмірі: - 2,5% від простроченої суми,
якщо вона перевищує 500 000,00 грн.; - 5% від
простроченої суми, якщо вона не
перевищує 500 000,00 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Відповідно до статті 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойки, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 статті 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
Господарського кодексу України.

У випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень можливості передбачати в
договорі одночасне стягнення пені та
штрафу, що узгоджується із свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України, відповідно до якої, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

З огляду на викладене, чинне
законодавство допускає можливість
одночасного стягнення з учасника
господарських відносин, що порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені, які не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності.

Твердження позивача в апеляційній
скарзі про те, що судом першої
інстанції при розгляді справи та
прийнятті оспорюваного рішення
порушені норми процесуального права, а
саме, не надано позивачу можливості на
ознайомлення з відзивом відповідача на
позовну заяву, який в порушення ст. 59
Господарскього процесуального кодексу
України не був направлений
відповідачем на адресу позивача,
спростовуються викладеним нижче.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 господарського
процесуального кодексу України
відповідач має право після одержання
ухвали про порушення справи надіслати:
1) господарському суду - відзив на
позовну заяву і всі документи, що
підтверджують заперечення проти
позову; 2) позивачу, іншим відповідачам,
а також прокурору, який бере участь в
судовому процесі, - копію відзиву.

Отже, враховуючи положення ст. 59
Господарського процесуального кодексу
України, надсилання відповідачем
відзиву на позовну заяву
господарському суду та позивачу є саме
правом відповідача, а не його
обов'язком.

Частиною 2 статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони мають право
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії,
брати участь в господарських
засіданнях, подавати докази, брати
участь у дослідженні доказів, заявляти
клопотання, давати усні та письмові
пояснення господарському суду,
наводити свої доводи і міркування з
усіх питань, що виникають у ході
судового процесу, заперечувати проти
клопотань і доводів інших учасників
судового процесу, оскаржувати судові
рішення господарського суду в
установленому цим Кодексом порядку, а
також користуватися іншими
процесуальними правами, наданими їм
цим Кодексом.

Однак, позивач, правами наданими йому
Господарським процесуальним кодексом
України, як учаснику судового процесу,
зокрема, правом на ознайомлення з
матеріалами справи та надання
заперечень проти доводів інших
учасників процесу, не скористався, з
матеріали справ, в якій знаходився,
поданий відповідачем через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва відзив на позовну заяву не
знайомився, заперечень проти доводів
викладених у відзиві суду не надав.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: 1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи Обласного
комунального виробничого підприємства
"Дніпро-Кіровоград", викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта - Обласне комунальне
виробниче підприємство "Дніпро-
Кіровоград".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Обласного
комунального виробничого підприємства
"Дніпро-Кіровоград" на рішення
господарського суду міста Києва від
21.10.2013 у справі №912/1255/13 - залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 21.10.2013 по справі №912/1255/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №912/1255/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран