ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа № 911/4532/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс», м. Київ

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп», Київська область,
Васильківський район, с. Мархалівка

2) Фермерського господарства «Гримікс»,
Волинська область, смт. Любешів

про стягнення 100037,45 грн.

секретар судового засідання Бердило
І.П.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (далі - позивач) звернулось
до господарського суду Київської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» (далі - відповідач 1)
та Фермерського господарства
«Гримікс» (далі - відповідач 2) про
стягнення 100037,45 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме:
солідарне стягнення з Фермерського
господарства «Гримікс» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» 5000,00 грн. пені,
стягнення з Фермерського господарства
«Гримікс» 2469,24 грн. пені, 91376,74 грн.
відсотків за користування чужими
коштами та 1191,47 грн. інфляційних втрат
обґрунтовані тим, що Фермерське
господарство «Гримікс» не виконало
рішення господарського суду
Волинської області від 6 квітня 2011 року
у справі №5004/442/11 за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» до
Фермерського господарства «Гримікс»
про стягнення 39612,55 грн. Крім того, до
складу судових витрат позивачем
включено 10000,00 грн. витрат на оплату
послуг адвоката.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 9 грудня 2013
року та призначено справу до розгляду
на 15 січня 2014 року.

Під час судового розгляду відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України розгляд справи
неодноразово відкладався.

Представник відповідача 1 - Товариства
з обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» у судові засідання не
з'явився, однак, надіслав до суду відзив
на позовну заяву, в якому позовні
вимоги визнав та просив суд розглядати
справу за відсутності його
представника.

Представник відповідача 2 -
Фермерського господарства «Гримікс» у
судові засідання не з'явився,
витребуваних документів не подав, хоча
був повідомлений належним чином.

Суд вважає за можливе відповідно до ст.
75 ГПК України розглянути справу без
участі відповідачів за наявними в ній
матеріалами.

20 січня 2014 року через канцелярію суду
представником позивача подано заяву
про збільшення розміру позовних вимог.

З урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог, позивач
просить суд солідарно стягнути з
Фермерського господарства «Гримікс»
та Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
5000,00 грн. пені, стягнути з Фермерського
господарства «Гримікс» 2808,73 грн. пені,
96142,63 грн. відсотків за користування
чужими коштами та 696,55 грн. інфляційних
втрат.

На підставі статті 22 Господарського
процесуального кодексу України судом
прийнято до розгляду заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
подальший розгляд справи здійснюється
з урахуванням зазначеної заяви.

11 лютого 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 6 квітня 2011 року
у справі №5004/442/11 за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» до
Фермерського господарства «Гримікс»
про стягнення 39612,55 грн. позовні вимоги
задоволено у повному обсязі та
стягнуто з Фермерського господарства
«Гримікс» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» 18330,34 грн.
заборгованості за поставлений товар,
1150,20 грн. пені, 6099,10 грн. штрафу, 573,13 грн.
інфляційних нарахувань, 13459,78 грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами, 396,13 грн. витрат по
сплаті державного мита та 236,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Крім того, рішенням господарського
суду Волинської області від 6 квітня 2011
року встановлено, що господарський
спір виник між сторонами в результаті
неналежного виконання Фермерським
господарством «Гримікс» взятих на себе
зобов'язань за договором поставки на
умовах товарного кредиту за №ТК300410/3
від 30 квітня 2010 року перед Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез».

Так, господарським судом Волинської
області у рішенні від 6 квітня 2011 року
досліджено та надано оцінку умовам
договору поставки на умовах товарного
кредиту за №ТК300410/3 від 30 квітня 2010
року. Надано правову оцінку
господарських зобов'язань сторін,
врегульованих умовами договору
поставки на умовах товарного кредиту
за №ТК300410/3 від 30 квітня 2010 року.

Рішення господарського суду
Волинської області від 6 квітня 2011 року
у справі №5004/442/11 набрало законної сили
18 квітня 2011 року.

На виконання рішення господарського
суду Волинської області від 6 квітня 2011
року у справі №5004/442/11 господарським
судом Волинської області видано наказ
від 26 квітня 2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

19 травня 2011 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Любешівського
районного управління юстиції винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання наказу
господарського суду Волинської
області №5004/442/11 від 26 квітня 2011 року.

В матеріалах справи №911/4532/13 відсутні
докази, що підтверджують добровільне
або примусове виконання Фермерським
господарством «Гримікс» рішення
господарського суду Волинської
області від 6 квітня 2011 року.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
чинне законодавство України не
пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

Отже, як вже зазначалось, рішенням
господарського суду Волинської
області від 6 квітня 2011 року
підтверджується наявність
заборгованості (основного боргу)
Фермерського господарства «Гримікс»
перед Товариством з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» у розмірі 18330,34 грн., яка
станом на день прийняття рішення у
справі №911/4532/13 не погашена.

15 листопада 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація Агросинтез» (за угодою -
первісний кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ніко-Тайс» (за угодою - новий кредитор)
укладено угоду про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги) за №15-11/12-127.

Відповідно до пункту 1.1 угоди первісний
кредитор відступає новому кредитору
право вимоги виконання Фермерським
господарством «Гримікс», що іменується
надалі - боржник, зобов'язання щодо
сплати розміру пені, відсотків за
користування чужими коштами та
інфляційних втрат, набутих первісним
кредитором на підставі договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК300410/3 від 30 квітня 2010 року, у зв'язку
із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК300410/3 від 30 квітня 2010 року.

5 червня 2013 року Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація Агросинтез» надіслало на
адресу фермерського господарства
«Гримікс» повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язані, а також угоду
про заміну кредитора у зобов'язанні та
акт приймання-передачі документів від
15 листопада 2012 року.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 628 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України
встановлено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Судом встановлено, що з метою
забезпечення виконання зобов'язання за
угодою №15-11/12-127 від 15 листопада 2012 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ніко-Тайс» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
укладено договір поруки №21-12-2012-42.

Відповідно до п.п. 1.1 та 1.2 договору,
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку
Фермерським господарством «Гримікс»
щодо виконання грошового зобов'язання
щодо сплати розміру пені у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу та угоди,
передбаченими ст. 2 цього договору
(надалі - основний договір).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що під
основним договором у цьому договорі
розуміється угода №15-11/12-127 про зміну
кредитора у зобов'язанні від 15
листопада 2012 року.

Згідно п. 3.1 договору відповідальність
поручителя перед кредитором
обмежується сплатою суми пені у
розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору у разі
порушення (невиконання чи неналежного
виконання) боржником обов'язку за
основною угодою, кредитор вправі
звернутись із вимогою про виконання як
до боржника, так і до поручителя, які
несуть солідарну відповідальність
перед кредитором.

Цей договір, згідно п. 6.1, набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін і діє до моменту припинення
поруки.

Відповідно до п. 6.2 договору, порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного
кодексу України у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Розмір пені, визначений позивачем за
період з 4 березня 2011 року по 16 січня 2014
року складає 7808,73 грн.

Проте, згідно з вірним розрахунком суми
пені за період з 4 березня 2011 року по 16
січня 2014 року до стягнення підлягає
пеня у розмірі 7807,37 грн.

Згідно пункту 8.5. договору №ТК300410/3 від
30 квітня 2010 року у разі прострочення
сплати будь-якого платежу покупець
сплачує постачальнику проценти за
користування чужими грошовими коштами
від простроченої суми за весь час
прострочення, сума яких розраховується
наступним чином: СП=(СПП*0,5*Д):100, де СП -
сума процентів, що підлягає сплаті
покупцем, СПП - сума простроченого
платежу, Д - кількість календарних днів
прострочення платежу.

Таким чином, вимога позивача щодо
стягнення суми процентів за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 96142,63 грн. підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Нараховані позивачем
інфляційні втрати у сумі 696,55 грн. є
обґрунтованими, тому позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позов підлягає частковому
задоволенню.

Крім того, позивач просить солідарно
стягнути з відповідачів витрати,
пов'язані з оплатою послуг адвоката, в
розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Поняття особи, котра є адвокатом,
наводиться в статті 2 Закону України
«Про адвокатуру».

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи,
правовідносини між позивачем та
адвокатом Грищенком О.М.
підтверджуються договором №27-1/12 про
надання адвокатських послуг (правової
допомоги) від 27 грудня 2012 року.

У відповідності зі Свідоцтвом про
право на заняття адвокатською
діяльністю №3888, виданим 29 жовтня 2009
року, Грищенко О.М. має право на заняття
адвокатською діяльністю.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили,
що розмір оплати послуг виконавця
(гонорар) за даним договором становить
10000,00 грн.

Між позивачем та адвокатом Грищенком
О.М. підписано акт прийому-передачі
виконаних робіт від 25 листопада 2013 року
щодо надання адвокатських послуг, з
визначеною вартість послуг в сумі 10000,00
грн.

Сплата позивачем вартості
адвокатських послуг за вказаним
договором підтверджується наявним в
матеріалах справи платіжним
дорученням №179 від 27 грудня 2012 року на
суму 10000,00 грн.

Відповідно до пункту 6.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року за №7 «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність»), а не
будь-якої особи, яка надавала правову
допомогу стороні у справі. Аналогічну
правову позицію викладено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11
липня 2013 року №6-рп/2013 у справі №1-4/2013.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов висновку про кваліфікацію
зазначених позивачем витрат по оплаті
за договором про надання послуг
адвоката в сумі 10000,00 грн. в якості
витрат на оплату послуг адвоката в
розумінні ст. 44 ГПК України, які
підлягають покладенню на відповідача.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються солідарно на
відповідачів пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Солідарно стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» (08633, Київська
область, Васильківський район, с.
Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код
38267861) та Фермерського господарства
«Гримікс» (44200, Волинська область,
Любешівський район, смт. Любешів, вул.
Лісна, 1, код 35298132) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул.
Академіка Заболотного, 38, кв. 23, код
38039872) - 5000 (п'ять тисяч) грн. 00коп. пені,
10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на
послуги адвоката та 2092 (дві тисячі
дев'яносто дві) грн. 90 коп. судового
збору.

3. Стягнути з Фермерського
господарства «Гримікс» (44200, Волинська
область, Любешівський район, смт.
Любешів, вул. Лісна, 1, код 35298132) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) - 2807 (дві
тисячі вісімсот сім) грн. 37 коп. пені, 96142
(дев'яносто шість тисяч сто сорок дві)
грн. 63 коп. відсотків за користування
чужими грошовими коштами та 696 (шістсот
дев'яносто шість) грн. 55 грн.
інфляційних втрат.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 13 лютого 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.