ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа № 917/2130/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя
Білецька А.М., суддя Плужник О.В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Колокот Р.В., ( за дов. від
23.01.2014)

відповідача - Біденко А.В. - директор,
особисто

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України", м.
Київ в особі Відокремленого
структурного підрозділу Редутське
кар'єроуправління, м. Комсомольськ
Полтавської області (вх.№130 П/3-10)

на рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 по
справі №917/2130/13

за позовом Державного підприємства
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України", м. Київ в особі
Відокремленого структурного
підрозділу Редутське
кар'єроуправління, м. Комсомольськ
Полтавської області

до Приватної науково-промислової
фірми "Вік", м. Комсомольськ
Полтавської області

про стягнення грошових коштів в сумі
80472,55 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач - Державне
підприємство "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України", м.
Київ в особі Відокремленого
структурного підрозділу Редутське
кар'єроуправління, звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою про
стягнення з відповідача - Приватної
науково-промислової фірми "Вік"
грошових коштів, переплачених
внаслідок завищення вартості
виконаних робіт за договором підряду
№20/025/09 від 22.12.2009, що спричинило
позивачу збитків у розмірі 80472,55 грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 по
справі №917/2130/13 (суддя Плотницька Н.Б.) у
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Позивач з рішенням
господарського суду Полтавської
області від 10.12.2013 по справі №917/2130/13 не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Також просить стягнути з відповідача
судові витрати. Обґрунтовуючи вимоги
апеляційної скарги не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність причинного зв'язку між
заподіяною шкодою та протиправною
поведінкою відповідача. Також,
зауважує на порушенні відповідачем
(підрядником) державних будівельних
норм (ДБН) щодо визначення вартості
виконаних робіт, що спричинило
шкідливий для позивача результат у
вигляді отриманих збитків в розмірі
80472,55 грн.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу
не надав, в судовому засіданні проти
доводів викладених в апеляційній
скарзі заперечує, просить залишити
рішення без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши наявні у справі
матеріали на предмет їх юридичної
оцінки судом першої інстанції,
проаналізувавши правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів дійшла висновку
про залишення апеляційної скарги без
задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
22.12.2009 між ДП "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України" в
особі Відокремленого структурного
підрозділу Редутське
кар'єроуправління (замовник) та ПНП
фірмою "Вік" (підрядник) було укладено
договір підряду №20/025/09, згідно п. 1.1.
якого підрядник зобов'язується
виконати на свій ризик і своїми
засобами ремонт головного валу
дробарки СМД 118 Редутського
кар'єроуправління.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість
робіт за цим договором визначається
згідно з протоколом узгодження
договірної ціни (додаток №1), який є
невід'ємною частиною договору і
складає 189 066,00 грн. Розрахунки за
виконані підрядником роботи
проводяться замовником на підставі
підписаних сторонами актів
здачі-приймання робіт не пізніше 10-ти
днів з дати їх підписання.

За умовами п. 9.1, договір набирає
чинності з моменту підписання
Сторонами і діє до 31.12.2009, а в частині
оплати - до повного виконання
зобов'язань.

Матеріалами справи підтверджено, що
умови зазначеного договору підряду
сторонами виконані у повному обсязі, що
підтверджують оформлений належним
чином акт приймання виконаних
підрядних робіт від 03.03.2010.

Згідно до протоколу узгодження
договірної ціни та акту приймання
виконаних підрядних робіт до договору
підряду №20/025/09 від 22.12.2009 загальна сума
виконаних робіт по договору становить
189 066,00 гривень.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивачем на виконання умов договору
було здійснено оплату в розмірі 189066,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням №229 від 03.03.2010 та копією
виписки з банківського рахунку
позивача, що містяться в матеріалах
справи.

Отже, сторони виконали свої
зобов'язання за договором.

В обґрунтування позовних вимог про
стягнення з відповідача суми,
переплаченої в результаті завищення
вартості виконаних робіт в розмірі
80472,55 грн. позивач посилався на те, що
під час проведення Державною
фінансовою інспекцією України в
Полтавській області ревізії окремих
питань фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України" в частині
діяльності відокремленого
структурного підрозділу Редутського
кар'єроуправління за період з 01.04.2009 по
30.09.2012 року було встановлено, що:

1) при розрахунку працівниками ПНПФ
"ВІК" невірно застосовано коефіцієнт
розміру кошторисного прибутку, що є
порушенням вимог пп. 3.1.18.2, 3.1.18.4 ДБН Д.
1.1-1- 2000 та суперечить роз'ясненням
Мінрегіонбуду, надрукованих у
збірниках офіційних документів та
роз'яснень "Ціноутворення у
будівництві" №9 за вересень 2002 року, №10
за жовтень 2004 року, №9 за вересень 2008
року та призвело до завищення вартості
виконаних підрядних робіт;

2) при розрахунку працівниками ПНПФ
"ВІК" невірно застосовано коефіцієнт
при визначенні розміру
адміністративних витрат, що є
порушенням вимог пп. 3.1.18.2,

3.1.18.4 ДБН Д.1.1-1-2000 та суперечить
роз'ясненням Мінрегіонбуду,
надрукованих у збірниках офіційних
документів та роз'яснень
"Ціноутворення у будівництві" №9 за
вересень 2002 року, №10 за жовтень 2004 року,
№9 за вересень 2008 року призвело до
завищення вартості виконаних
підрядних робіт;

3) в ході перевірки правильності
застосування ресурсних елементних
кошторисних норм включених до актів
приймання виконаних робіт (ф.КБ-2в),
встановлено, що до акту виконаних
підрядних робіт за березень 2010 року
підрядника ПНПФ "ВІК" включені роботи з
дефектоскопії головного валу дробарки
СМД 118 з застосуванням одиничної
розцінки М4-5-3. Відповідно до
роз'яснення Мінрегіонбуду,
надрукованому у збірнику офіційних
документів та роз'яснень
"Ціноутворення в будівництві" №3 за
березень 2004 року, норма М4-5-3 "Монтаж
дробарки щокової із простим рухом щоки,
розмір завантажувального отвору 1200x1500
мм" розроблена для визначення вартості
монтажу нового обладнання. По факту
перевірки встановлено, що монтаж
нового валу не виконувалось.
Кар'єроуправлінням було оплачено
роботи Відповідачу, які він не
виконував (твердження позивача), що
призвело до завищення вартості
виконаних підрядних робіт на загальну
суму 71 850,55 грн., які Кар'єроуправлінням
оплачені в повному обсязі.

Крім того, в обґрунтування позовних
вимог позивач зауважує на тому, що на
підтвердження документальних даних,
зазначених у довідці проведення
планової виїзної документальної
ревізії фінансово-господарської
діяльності позивача за період з 01.04.2009
року по 30.09.2012 року слідчим СВ ЛB на
станції Кременчук УМВС України на
Південній залізниці призначено
комплексну судову будівельно -
технічну та екологічну експертизу.
Згідно висновку №620/621 від 28.08.2013
"Комплексної судової будівельно -
технічної та економічної експертизи" в
акті №б/н за березень 2010 на суму 189 066,00
грн., (акт форми №Кб-2в) до Договору
№20/025/09, ПНПФ "ВІК":

- невірно застосовано усереднені
показники кошторисного прибутку, що
призвело до завищення вартості
виконаних підрядних робіт на суму 8517,60
грн., які Кар'єроуправлінням оплачено в
повному обсязі; в акті №б/н за березень
2010 на суму 189 066,00 грн.;

- невірно застосовано показники
адміністративних витрат, що призвело
до завищення вартості виконаних
підрядних робіт на суму 104,40 грн., які
Кар'єроуправлінням оплачено в повному
обсязі;

Таким чином, позивач вважає, що
здійснення відповідачем невірного
розрахунку кошторису призвело до
завищення вартості виконаних робіт за
договором підряду №20/025/09 від 22.12.2009 в
результаті чого позивачу було завдано
збитків в розмірі 80472,55 грн.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача з позовом до
господарського суду про стягнення з
відповідача збитків в розмірі 80472,55 грн.

Вирішуючи даний господарський спір суд
першої інстанції виходив з того, що
предметом даного господарського спору
є обов'язок відповідача відшкодувати
позивачу шкоду завдану завищенням
вартості робіт, що виконувались ним
згідно договору №20/025/09 від 22.12.2009 року.

Застосувавши до даних правовідносин
норми ст. 22 Цивільного кодексу України,
ст. 224 Господарського кодексу України,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що позивачем не доведено
заподіяння відповідачем збитків, а
також зазначив про те, що будівельні
норми, на які посилається позивач для
визначення вартості
ремонтно-будівельних робіт, носять
рекомендаційний характер, в зв'язку з
чим позовні вимоги визнані судом
необґрунтованими, не доведеними
документально матеріалами справи та
такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відсутність підстав
задоволення позову з огляду на
наступне.

Підставою виникнення у сторін певних
прав та обов'язків є укладений між ними
договір підряду №20/025/09 від 22.12.2009.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічне
положення міститься в приписах статті
193 Господарського кодексу України.

На підставі вивчення матеріалів справи
колегією суддів встановлено, що
відповідно до п.2.1 договору вартість
робіт за цим договором визначається
згідно з протоколом узгодження
договірної ціни (додаток №1), який є
невід'ємною частиною договору і
складає 189066,00 грн. (з ПДВ).

За змістом п.1.4. договору робота
вважається виконаною після підписання
акту здачі - приймання робіт замовником
або уповноваженою ним особою.
Розрахунки за виконані підрядником
роботи проводяться грошовими коштами у
безготівковій формі (п.2.2 договору).

Приписами ст. 853 ЦК України встановлено,
що замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

На виконання умов договору
відповідачем виконано роботи по
ремонту дробарки СМД 118 Редутського
кар'єроуправління, а позивачем
проведено належну оплату за ціною,
узгодженою сторонами, що
підтверджується залученими до
матеріалів справи актом виконаних
підрядних робіт по формі КБ-2в від 03.03.2010
та копією виписки з банківського
рахунку позивача, що містяться в
матеріалах справи.

Однак під час прийняття виконаних
підрядних робіт позивач акту про
виявлені недоліки не складав, про
наявність цих недоліків та
необхідність їх виправлення виконавцю
(відповідачу) не повідомляв.

Отже, свої зобов'язання за договорам
відповідач виконав в повному обсязі,
претензій щодо невиконання чи
неналежного виконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань позивачем
заявлено не було.

Відповідно до приписів Закону України
"Про ціни і ціноутворення" ціна за
договором підряду №20/025/09 від 22.12.2009 не є
регульованою. Отже, узгоджена
сторонами за договором ціна договору
повністю відповідає вимогам статті 627
Цивільного кодексу України, а тому не
може вважатись неузгодженою та такою,
що протирічить умовам договору та
вимогам чинного законодавства.

Наведені в сукупності вищевказані
обставини дають підстави колегії
суддів погодитись з висновком
господарського суду, що посилання
позивача на пп. 3.1.18.2, 3.1.18.4 ДБН Д.1.-1-2000 є
необґрунтованими, оскільки відповідно
до преамбули зазначеного ДБН (в
редакції наказу Мінрегіонбуду України
від 19.03.2009 р. № 114) ці будівельні норми
носять рекомендований характер для
визначення вартості ремонт
будівельних робіт, які здійснюються на
будовах (об'єктах) промислового та
іншого призначення, з урахуванням
відповідних галузевих та
технологічних особливостей.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на приписи п.п. 3.3.12 Правил
визначення вартості будівництва (ДБН Д
1.1-1-2000), затверджених Наказом Держбуду
України від 27.08.2000 № 174, згідно з яким,
незалежно від виду договірної ціни та
способів взаєморозрахунків при
виявленні у розрахунках за виконані
роботи (форми N КБ-2в "Акт приймання
виконаних підрядних робіт" та N КБ-3
"Довідка про вартість виконаних
підрядних робіт та витрати", які були
відповідно оформлені та оплачені за
попередні періоди) безперечних помилок
та порушень чинного порядку визначення
вартості будівництва загальна
вартість виконаних підрядних робіт
підлягає уточненню з моменту виявлення
зазначених помилок.

У зв'язку з цим, колегія суддів
зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 854
Цивільного кодексу України замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк.

Таким чином, зобов'язання замовника із
оплати виконаних робіт за договором
підряду виникає на підставі сукупності
правових підстав: договору, в тому
числі узгодженого сторонами кошторису,
дій відповідача із виконання робіт та
прийняття замовником виконаних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу
України у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 844 Цивільного
кодексу України ціна у договорі
підряду може бути визначена у
кошторисі.

В даному випадку, п.2.1. укладеного
договору сторони встановили, що
вартість робіт за цим договором
визначається згідно з протоколом
узгодження договірної ціни (додаток
№1), який є невідємною частиною
договору, і складає 189066,00 грн. Отже,
сторони визначили, що договірна ціна є
твердою.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 844 Цивільного
кодексу України кошторис на виконання
робіт може бути приблизним або твердим.
Кошторис є твердим, якщо інше не
встановлено договором. Зміни до
твердого кошторису можуть вноситися
лише за погодженням сторін.

Таким чином, погодження двома
сторонами договору змін до кошторису є
зміною умов договору підряду щодо ціни
і правовою підставою для відповідної
зміни зобов'язання замовника сплатити
ціну виконаних робіт.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, відповідні зміни до договору
№20/025/09 від 22.12.2009 щодо ціни внесені не
були. Також матеріали справи не містять
будь-яких доказів звернення позивача
із пропозицією про зміну або уточнення
вартості виконаних робіт.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що предметом доказування в даній
справі, враховуючи зміст позовних
вимог, є встановлення наявності або
відсутності факту порушення
відповідачем вимог ДБН Д.1.1-1-2000 при
виконанні зобов'язань за договором
підряду. Проте, колегія суддів
зазначає, що дослідженням договору
підряду №20/025/09 від 22.12.2009 встановлено,
що умови договору не містять вимог,
щодо обов'язкового застосування ДБН
під час визначення вартості
ремонтно-будівельних робіт.

Таким чином, посилання скаржника на
п.п. 3.3.3.2, 3.3.12 Правил визначення
вартості будівництва (ДБН Д 1.1-1-2000)
колегія суддів вважає безпідставним,
оскільки на правовідносини сторін
поширюються загальні положення про
договір, зокрема, щодо форми внесення у
нього змін (ст. 653 Цивільного кодексу
України).

До того ж, слід зазначити, що згідно
ч. ч.1, 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін;
зміна ціни в договорі після його
виконання не допускається.

Таким чином, позивач, вимагаючи
повернення частини виконаного за
договором фактично вимагає перегляду
ціни договору після його виконання, що
є порушенням вказаних вимог чинного
законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно
позовної заяви ДП "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України", м. Київ в особі ВСП Редутське
кар'єроуправління предметом позовних
вимог є стягнення з відповідача
збитків в сумі 80472,55 грн., які завдані
позивачу в зв'язку із порушенням
відповідачем "Правил визначення
вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000)",
затверджених Державним комітетом
будівництва, архітектури та житлової
політики України, Наказ №174 від 27
серпня 2000 року.

В обґрунтування заявлених вимог про
стягнення збитків, позивач посилається
на обставини, відображені в довідці
перевірки, проведеної Державною
фінансовою інспекцією України в
Полтавській області, а також на
висновок №620/621 від 28.08.2013 "Комплексної
судової будівельно - технічної та
економічної експертизи".

Відповідно до ч.2 ст. 224 Господарського
кодексу України, під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Обов'язок доказування відповідно до ст.
33 Господарського процесуального
кодексу України розподіляється між
сторонами виходячи з того, хто
посилається на певні юридичні факти,
які обґрунтовують його вимоги та
заперечення. При цьому, саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою.

Враховуючи, що наявними матеріалами
справи підтверджується належне
виконання сторонами умов договору
підряду №20/025/09 від 22.12.2009, доказів
відмови від підписання акту виконаних
робіт а також будь-яких зауважень до
виконаних робіт позивачем не
заявлялось, а також враховуючи в
сукупності всі докази по справі,
колегія суддів вважає безпідставним
посилання позивача як на підставу для
стягнення збитків на акт перевірки та
висновок №620/621 від 28.08.2013 "Комплексної
судової будівельно - технічної та
економічної експертизи", оскільки
виявлені порушення не впливають на
умови укладеного між сторонами
договору і не можуть їх змінювати.

У зв'язку з цим твердження позивача про
спричинення йому збитків внаслідок
завищення відповідачем вартості
виконаних робі не знайшло свого
підтвердження, а тому викладені
позивачем вимоги про стягнення з
відповідача збитків в сумі 80472,55 грн.
спростовуються матеріалами справи та
не підтверджені належними доказами.
Інших доказів, що підтверджують
завдання відповідачем будь-яких
збитків матеріали справи не містять.

Також, слід зазначити, що в контексті
статті 1 ГПК України та статті 3 ЦК
України, кожна особа має право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Тобто,
названими статтями встановлено, що
позивач має право на подання позову
лише в тому разі, коли діями
відповідача порушується право чи
інтереси безпосередньо позивача, а не
взагалі з будь-яких питань, де, як
вважає позивач, є порушення норм
чинного законодавства.

Отже, для звернення до суду з позовом,
заявник повинен обґрунтувати не лише
порушення відповідачами положень
чинного законодавства, а і свій
матеріально-правовий інтерес.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що
сам по собі акт документальної ревізії
фінансово-господарської діяльності,
яким встановлено завищення
відповідачем вартості виконаних
підрядних робіт за договором підряду
№20/025/09 від 22.12.2009 не може бути підставою
для задоволення позовних вимог,
оскільки згідно ст. 15 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для
виконання службовими особами
об'єктів, що контролюються.

Отже, довідка контрольно-ревізійного
управління чи акт перевірки може бути
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовими особами
(зокрема - пред'явлення відповідного
позову до суду), однак не позбавляє
відповідну особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

Колегія суддів відхиляє твердження
заявника апеляційної скарги стосовно
того, що підставою для стягнення
збитків є встановлені Державною
фінансовою інспекцією України в
Полтавській області під час проведення
перевірки порушення відповідачем
вимог пп. 3.1.18.2, 3.1.18.4 ДБН Д. 1.1-1, а саме,
встановлено невірне застосування
коефіцієнту розміру кошторисного
прибутку, невірне застосування
коефіцієнту при визначенні розміру
адміністративних витрат, що призвело
до завищення вартості виконаних
підрядних робіт; також виявлено, що до
акту виконаних підрядних робіт за
березень 2010 року підрядника ПНПФ "ВІК"
включені роботи з дефектоскопії
головного валу дробарки СМД 118 з
застосуванням одиничної розцінки М4-5-3,
при цьому по факту перевірки було
встановлено, що монтаж нового валу
відповідачем не виконувався, отже
позивачем було сплачено кошти за
роботи, які відповідачем не
виконувались, що також призвело до
завищення вартості виконаних
підрядних робіт за ревізійний період
на суму 80472,55 грн.

Так, за умови існування між сторонами
договірних правовідносин, посилання
на висновки перевірки Державної
фінансової інспекції України в
Полтавській області як на підставу для
задоволення позовних вимог, є
неправомірними. Виявлені контролюючим
органом порушення не впливають на
умови укладеного між сторонами
договору і не можуть їх змінювати.

У той же час, виявлення вказаних
порушень може бути підставою для
притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Враховуючи встановлені обставини, суд
першої інстанції, з яким погоджується
суд апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про
необґрунтованість заявлених вимог.

Колегія суддів також зазначає, що
доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження під час перегляду
справи в апеляційному порядку, а також
не мають правових підстав для
задоволення викладених в апеляційній
скарзі вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що позивачем не доведено ні порушення
зобов'язання з боку відповідача, ні
його вини у виниклих витратах позивача,
що означає неможливість наявності
причинного зв'язку між відсутнім
порушенням зобов'язання з боку
відповідача та збитками позивача, а
тому правові підстави для настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача відсутні.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга позивача позбавлена
фактичного та правового обґрунтування
на її підтвердження, рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.12.2013 у справі №917/2130/13
прийняте без порушень норм
матеріального та процесуального права,
а доводи позивача з яких подана
апеляційна скарга про скасування
рішення, не можуть бути підставою для
його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст.
103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України", м.
Київ в особі Відокремленого
структурного підрозділу Редутське
кар'єроуправління, м. Комсомольськ
Полтавської області залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 у справі
№917/2130/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 14.02.2014 року

Головуючий суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Плужник О.В.