ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року Справа № 914/3239/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Дерепи В.І. -
головуючого (доповідача), Грека Б.М.,
Палія В.В.

за участю представників: позивача -

відповідача -

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
НАК "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Львівської
області від 22 жовтня 2013 року та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 18 грудня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства НАК "Нафтогаз
України" до Комунального підприємства
"Моршинтеплоенерго" про стягнення
заборгованості в сумі 46 757,79 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
господарського суду Львівської
області з позовом до відповідача про
стягнення за договором №ТЕ 72Н від 30
вересня 2011 року купівлі-продажу
природного газу 18697,53 грн. пені, 4576,70 грн.
інфляційних, 23483,56 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 22 жовтня 2013 року
(суддя Ділай У.І.) позов задоволений
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 9 348,77 грн. пені, 3%
річних в сумі 23 483,56 грн., 4576,70 грн.
збитків від інфляції, судовий збір. В
частині стягнення 9 348,76 грн. пені в
позові відмовлено.

Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 18
грудня 2013 року рішення суду залишене
без змін.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями, скаржник просить
їх скасувати в частині зменшення суми
пені на 9 348,76 грн., посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що 30
вересня 2011 року між ПАТ "Львівгаз" та
відповідачем був укладений договір
№ТЕ 72Н купівлі-продажу природного
газу, згідно умов якого ПАТ "Львівгаз"
зобов'язалось поставити відповідачу
імпортований природний газ, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити природний газ на умовах
даного договору.

Крім того, 14 листопада 2012 року між
ПАТ "Львівгаз" та позивачем був
укладений договір №14/6998/12 про
відступлення права вимоги, згідно умов
якого ПАТ "Львівгаз" передало, а позивач
прийняв на себе право вимоги до
боржника - відповідача за договором на
постачання природного газу №ТЕ 72Н в
сумі 887 298,95 грн. (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 цього договору, крім
передачі права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в п.1.1 Договору, до нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних втрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за вказаним договором.

На виконання умов укладеного договору
позивач протягом місяця жовтня 2011 року
- квітня 2012 року передав відповідачу
природний газ на загальну суму 1 142 098,95
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи відповідними актами
прийому-передачі природного газу.

Як правильно було встановлено судами
попередніх судових інстанцій,
відповідач в порушення умов укладеного
договору, у встановлені строки свої
зобов'язання по оплаті отриманого ним
природного газу виконав в повному
обсязі, але з порушенням строків оплати
вартості спожитого природного газу, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами.

Враховуючи викладене, позивач
звернувся з даним позовом до суду про
стягнення з відповідача 18697,53 грн. пені,
4576,70 грн. інфляційних, 23483,56 грн. 3%
річних, нарахованих відповідачеві за
неналежне виконання ним умов
укладеного договору.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд вважає, що місцевий господарський
суд, з яким погодився апеляційний
господарський суд, вірно застосував
норми матеріального права і
обгрунтовано визнав такими, що
підлягають задоволенню вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача 4
576,70 грн. інфляційних нарахувань та 3%
річних в сумі 23 483,56 грн.

У відповідності до ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

На підставі п.7.3.1 укладеного договору
сторони передбачили, що у разі
порушення покупцем умов п.4.1 цього
договору щодо порядку проведення
розрахунків, покупець зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Стаття 233 Господарського кодексу
України передбачає, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Взявши до уваги майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні,
враховуючи статус відповідача, який
використовує придбаний газ виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб населення, бюджетних установ та
організацій, а також ступінь виконання
боржником зобов'язань за укладеним
договором, місцевий господарський суд,
з яким погодився суд апеляційної
інстанції, правильно вважав за
необхідне зменшити розмір стягнення з
відповідача пені на 50% від належної до
стягнення суми пені та стягнув з
відповідача на користь позивача 9 348,77
грн. пені, відмовивши позивачеві в
решті частині стягнення суми пені.

За таких обставин, суд вважає, що
оскаржувані судові рішення
відповідають вимогам закону та
обставинам справи і підлягають
залишенню без змін.

Доводи, викладені в касаційній скарзі
скаржником, суд вважає не
обґрунтованими, оскільки вони не
відповідають нормам діючого
законодавства.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Львівської області від 22 жовтня 2013 року
та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства НАК "Нафтогаз
України" залишити без задоволення.

Головуючий, суддя
Дерепа В.І.

Судді
Грек Б.М.

Палій В.В.