ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 р.
Справа № 914/4795/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зевс», м. Запоріжжя

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Галичина», м.
Радехів, Львівська область

про стягнення заборгованості в сумі 18
325,92 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Кміть М.Б.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Лазор М.О. -
представник за довіреністю № б/н від
25.12.2013р.

Господарським судом Львівської
області розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зевс» до Приватного
акціонерного товариства «Галичина»
про стягнення заборгованості в сумі 18
325,92 грн.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 26.12.2013р.
прийнято справу до розгляду та
призначено на 21.01.2014р. З підстав
зазначених в ухвалі суду від 21.01.2014р.
розгляд справи відкладено на 10.02.2014р., а
10.02.2014р. на 24.02.2014р.

В судове засідання 24.02.2014р.
позивач явки повноважного
представника не забезпечив. Однак від
позивача відповідно до ст. 22 ГПК
України надійшла заява (вх. № 885/14 від
24.02.2014р.) про зменшення позовних вимог, в
якій він просить стягнути з
відповідача 10 000,00 грн. заборгованості,
оскільки відповідачем добровільно
перераховано 8 325,92 грн., що
підтверджується банківською випискою
та довідкою бухгалтера №1/20 від 20.02.2014р.

В судовому засіданні 24.02.2014р.
представник відповідача зазначає, що
частково оплатили заборгованість в
сумі 8 325,92 грн. На підтвердження подав
клопотання (вх.№ 7546/14 від 24.02.2014р.) з
платіжним доручення № 979 від 20.01.2014р. та
письмове підтвердження про
відсутність підстав передбачених чп.2
ч. 1 ст. 62 ГПК України

Справа розглядається у
відповідності до поданої позивачем
24.02.2014р. заяви про зменшення розміру
позовних вимог.

У судовому засіданні 24.02.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
відповідача, повно, всебічно і
об'єктивно з'ясувавши обставини в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах докази судом встановлено
таке.

30.01.2013р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір
оренди №34А/ЛВ-01.13 (надалі за текстом -
Договір).

Згідно п.п.1.1.1.2 Договору Орендодавець
(позивач) передає, а Орендар
(відповідач) приймає в тимчасове
користування, Техніку, далі по тексту
(Техніка), яка є власністю Орендодавця.
Орендар використовує отриману за цим
договором Техніку у власність
господарській діяльності,
дотримуючись вимог законодавства
України і положень Договору.
Найменування Техніки, яка передається
Орендареві за цим договором, її
комплектність, термін оренди,
залишкова вартість і ціна оренди
(орендна плата), технічні
характеристики вказуються в
Специфікації (Додатку №1), яка є
невід'ємною частиною Договору.

На виконання умов договору, також
Специфікації від 30.01.2013р. (Додаток №1 до
Договору) позивач передав, а
відповідач отримав у тимчасове
користування Техніку, а саме:
Електровантажувач САТ ЕР16NТ, що
підтверджується Актом на видачу
техніки в оренду від 30.01.2013р. та не
заперечується відповідачем.

Відповідно до п.1 Специфікації,
вартість орендної плати за одну
одиницю Техніки при однозмінному
режимі роботи (до 8-ми годин на добу, що
не повинно перевищувати 240-ка годин на
місяць) складає 10 000,00 грн.

В разі напрацювання одиниці Техніки
більше 240-ка годин за місяць, Орендар
оплачує 41,66 грн. за кожну напрацьовану
годину понад норму на підставі
виставленого Орендодавцем рахунку (п.2
Специфікації).

16.07.2013р. у зв'язку із напрацюванням
Техніки більше 240-ка годин на місяць,
позивач виставив відповідачу рахунок
на оплату № 6222, на загальну суму 46 325,92
грн.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач за період з 25.07.2013р. по
02.10.213р. здійснив часткову оплату в суму
28 000,00 грн. згідно виставленого рахунку,
що підтверджується банківськими
виписками.

Крім цього, 20.01.2014р. здійснив оплату в
сумі 8 325,92 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №979 та заявою про
зменшення позовних вимог.

Доказів погашення заборгованості
станом на день розгляду справи
сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу інших актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Між сторонами у
справі виникли зобов'язання на
підставі договору в силу пункту 1
частини 2 статті 11 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ч.1 статті 627 Цивільного
кодексу України, з урахуванням статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено факт
виконання позивачем своїх зобов'язань
за Договором. Відповідач не заперечує
існування заборгованості перед
позивачем в сумі 10 000,00 грн.

Тому з врахування ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, суд
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 10 000,00 грн. заборгованості,
оскільки такі обґрунтовані та
підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 Господарського процесуального
кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.179, 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 11, 15, 509, 526, 610, 612, 626, 627, 629,
759 Цивільного кодексу України, та ст.ст.
1, 22, 33, 34, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Галичина» (80200, Львівська
область, Радехівський район, м.
Радехів, вул. Б. Хмельницького, 120;
ідентифікаційний код юридичної особи
25553579) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зевс» (69083, м.
Запоріжжя, вул. Східна, 9;
ідентифікаційний код юридичної особи
25483198) 10 000,00 грн. основного боргу та 1
720,50 грн. витрат по сплаті судового
збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
27.02.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.