ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" лютого 2014 р.Справа № 924/11/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали
за позовом Приватного підприємства
"Агро-ФТ" м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімічна
компанія "ВІТАГРО"
м.Волочиськ,Хмельницька область

до Виробничого сільськогосподарського
кооперативу "Шпичинці" с.Шпичинці
Хмельницького району.

про визнання недійсним договору
поруки №11-03/13 ЖТ від 06.06.2013 р.

Представники сторін:

Позивача : не з'явився

Відповідача 1 : Бундз Т.В. - за
довіреністю від 14.08.2013р.

Відповідача 2: не з`явився

Суть спору:

Позивач - приватне підприємство
"Агро-ФТ" м.Дніпропетровськ звернувся
до суду із позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрохімічна компанія "ВІТАГРО"
м.Волочиськ, Хмельницька область до
Виробничого сільськогосподарського
кооперативу "Шпичинці" с.Шпичинці
Хмельницького району про визнання
недійсним договору поруки №11-03/13 ЖТ від
06.06.2013р.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що за
змістом ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпечення порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя, отже за
вказаною правовою нормою
відповідальність поручителя виникає
при порушенні боржником зобов'язання,
забезпечене порукою, тобто на момент
порушення зобов'язання, його виконання
вже повинне бути забезпечене порукою.

Вимога, щодо сплати заборгованості
позивачем відповідачу-1 за Договором
поставки № 11-03/13 ЖТ від 19.03.2013 р. на
загальну суму 1 159851,31грн. була
направлена позивачу листом № 142 від
21.11.2013 р. За змістом вимоги, та з
урахуванням тієї обставини, що за
змістом Договору поставки № 11-03/13 ЖТ
від 19.03.2013 р. відсутні зобов'язання
Виробничого сільськогосподарського
кооперативу „Шпичинці" відшкодувати
збитки ТОВ „Агрохімічна компанія
„ВІТАГРО" у разі неможливості вчасно
здійснити оплату позивачем за
Договором поставки, то в силу вимог
ст.530 та ч. 2 ст.639 ЦК України, у позивача
виникло зобов'язання щодо повернення
заборгованості відповідачу-1 з дати
підписання договору поставки та з дня
відправлення вимоги відповідачем-1.
Таким чином, на момент укладання
договору поруки, строки виконання
зобов'язання, що було забезпечено
порукою, вже сплили, тобто порукою
забезпечувалося виконання порушеного
зобов'язання.

Крім того, відповідачі жодним чином не
повідомляли позивача про те, що між
ними було укладено Договір поруки №
11-03/13 ЖТ від 06.06.2013 р., де відповідач-1
поручився перед відповідачем-2 за
позивача щодо виконання останнім
зобов'язань за Договором поставки.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився.

Відповідач („Агрохімічна компанія
„ВІТАГРО") позовні вимоги не визнав. У
відзиві на позов зазначив, що природа
поруки полягає у поєднанні волі Нового
боржника і поручителя відповідати
спільно, а тому порука за договором
передбачає волевиявлення як Нового
боржника, так і Поручителя. При
укладанні Договору поруки Відповідач 1
надав Відповідачу-2 певні права
відносно ПП „Агро-ФТ", а на ПП „Агро-ФТ"
відповідно, поклали обов'язок відносно
поручителя (Відповідача-2) здійснити
відшкодування на користь вказаного
поручителя, який виконав зобов'язання,
забезпечене порукою.

Чинним законодавством не передбачено
надання згоди боржником на укладення
договору поруки між кредитором та
поручителем.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
закріплено презумпцію правомірності
правочину. Відповідно до даної статті
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Просить в позові відмовити.

ТОВ „Агрохімічна компанія „Вітагро"
надав пояснення та звернув увагу суду
на те, що справа №924/11/14 пов'язана з
розглядом справи №924/1614/13 за позовом
ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО"
до ПП „Агро-ФТ" та ВСК „Шпичинці" про
солідарне стягнення 1 168 924,65 грн., що
розглядалась господарським судом
Хмельницької області.

Підчас розгляду вказаної справи між
тими ж самими сторонами, для затягнення
розгляду справи №924/1614/13 про стягнення
грошових коштів ПП „Агро-ФТ" було
подано позов про визнання Договору
поруки №11-03/13 ЖТ від 06.06.2013 року
недійсним.

В подальшому ПП „Агро-ФТ" було подано
письмове клопотання по справі №924/1614/13
від 10.02.2014 року про зупинення
провадження у справі. Відповідач
просив суд відповідно до ст. 79 ГПК
України зупинити провадження у справі
№924/1614/13 до прийняття остаточного
рішення по справі №924/11/14 за позовом про
визнання договору поруки недійсним.

Проте, зважаючи на недостатність
доказів поданих ПП „Агро-ФТ" для
зупинення провадження по вказаній
справі, ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 20.01.2014 року у
зупинені провадження у справі №924/1614/13
ПП „Агро-ФТ" було відмовлено та 11.02.2014
року господарським судом Хмельницької
області було прийнято рішення по
справі №924/1614/13 яким частково було
задоволено позовні вимоги Позивача
Зважаючи на вище викладені обставини
справи, відповідач вважає, що ПП
"Агро-ФТ" було подано Позов про визнання
Договору поруки №11-03/13 ЖТ від 06.06.2013р.
недійсним для штучного затягнення
справи № 924/1614/13. Пов'язано це з
небажанням розрахуватись з ТОВ
„Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" за
договором поставки №11-03/13 ЖТ,
укладеного між сторонами 19 березня 2013
року. Останній платіж погашення
часткової заборгованості ПП „Агро-ФТ"
було проведено ще 04.11.2013 року, з того
часу ніяких коштів на поточні рахунки
ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО"
не надходило.

Відповідач (ВСК „Шпичинці" ) проти
позову заперечив. У відзиві зазначив,
що ст. 204 ЦК України закріплено
презумпцію правомірності правочину.
Відповідно до даної статті правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

ВСК „Шпичинці" підтверджує
правомірність укладення Договору
поруки №11-03/13 ЖТ від 06 червня 2013 року.
Договір був підписаний керівником
підприємства при повному розумінні
тексту Договору поруки №11-03/13 ЖТ від
06.06.2013 року. Підтверджує, що Поручитель
(ВСК „Шпичинці") взяло на себе
зобов'язання відповідати перед
Кредитором „ТОВ „Агрохімічна
компанія „ВІТАГРО" за виконання всіх
зобов'язань Боржника (ПП „Агро-ФТ".

Просить в позові відмовити.

Позивачем до судового засідання подано
клопотання про виклик посадових осіб
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агрохімічна
компанія „ВІТАГРО" та виробничого
сільськогосподарського кооперативу
„Шпичинці" для надання для надання з їх
боку пояснень та доказів по укладеному
договору поруки № 11-03/1 ЗЖТ від 06.06.2013 р.,
який має значення для правильного
вирішення спору.

Просить зобов'язати відповідачів
надати усі оригінали документів (листи,
поштові відправлення, попередні угоди,
а також оригінал договору поруки № 11-03/1
ЗЖТ від 06.06.2013 р.), які свідчать про
дійсне виконання умов договору
відповідачами.

Відповідно до ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його
наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей
доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей
доказ.

Приймаючи до уваги, що позивачем не
було подано належних та допустимих
доказів про яким чином вказані докази
та пояснення посадових осіб
відповідачів можуть вплинути на
вирішення спору по суті, а також не
зазначено, які обставини можуть
підтвердити витребувані докази, у
задоволенні вказаного клопотання
необхідно відмовити.

Розглядом матеріалів справи
встановлено наступне.

Між приватним підприємством „Агро-ФТ"
(позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Агрохімічна
компанія „ВІТАГРО" (відповідач-1) було
укладено договір поставки №11-03/13ЖТ від
19.03.2013р., за яким в строки, визначені
договором, постачальник - відповідач-1
зобов'язується передати у власність
покупця - позивачу засоби захисту
рослин, регулятори рослин та/або
мікродобрива (товар), а позивач
зобов'язується прийняти товар і
оплатити його вартість.

У відповідності до п. 3.2.6 даного
договору виконання обов'язку позивача
з оплати товару може забезпечуватися
договорами застави, договорами поруки,
іншими видами забезпечення виконання
зобов'язань.

06.06.2013р.між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Агрохімічна
компанія „ВІТАГРО" (Кредитор) та
Виробничим сільськогосподарським
кооперативом „Шпичинці" (Поручитель)
було укладено договір поруки №11-03/1 ЗЖТ,
за яким поручитель зобов'язується
відповідати перед кредитором за
виконання всіх зобов'язань - ПП
„Агро-ФТ", що виникли з Договору
поставки № 11-03/13ЖТ від 19.03.2013 р., який був
укладений між позивачем та
відповідачем-1.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки №
11-03/13 ЖТ від 06.06.2013р. порукою
забезпечуються наступні зобов'язання
позивача: здійснення оплати за
поставлений товар на умовах Договору
поставки №11-03/13 ЖТ від 19.03.2013р.,
відшкодування збитків та сплачення
штрафних санкцій у випадках,
передбачених Договором поставки № 11-03/1
ЗЖТ від 19.03.2013р.

Строк виконання зобов'язання за
Договором поставки № 11-03/13 ЖТ від
19.093.2013р. до належного виконання
Договору поставки № 11-03/13 ЖТ від 19.03.2013
р. (п.2.2 Договору).

В п. 3.1 Договору сторони погодили, що
Поручитель та Боржник несуть солідарну
відповідальність перед Кредитором за
належне виконання Боржником
забезпеченого зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд дійшов до наступних
висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом (п. 7
постанови Пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 № 9 „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними").

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

При вирішенні спору про визнання
договору недійсним, згідно ст.215 ЦК
України, необхідним є встановлення
наявності тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, саме
на момент вчинення правочину.

Відповідно п. 2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.20123р. „Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними", вирішуючи спори
про визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Правовідносини поруки регулюються
параграфом 3 Глави 49 ЦК України.

Так, ст. 533 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі.

За змістом ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу
України У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Однією із підстав позову позивач
зазначає відсутність повідомлення
боржника про укладення спірного
договору.

Однак, із аналізу зазначених норм права
вбачається, що для укладення договору
поруки законодавцем не встановлено
обов'язковість згоди боржника.
Відповідно відсутність зазначеної
згоди не порушує й умов дійсності
договору поруки та не є підставою для
визнання його недійсним.

Такої ж позиції дотримується Вищий
господарський суд України в
Інформаційному листі від 21.11.2011 р
№01-06/1624/2011, а саме: договір поруки за
змістом приписів статей 553, 554 ЦК
України укладається кредитором за
зобов'язанням, яке забезпечується
порукою, і поручителем. Що ж до
боржника, то він стороною договору
поруки не виступає, а є учасником
(стороною) в зобов'язанні забезпеченому
порукою. Законодавством України не
передбачено і не випливає зі змісту
правовідносин поруки обов'язку
кредитора або поручителя за договором
поруки отримувати згоду боржника на
укладення такого договору. З огляду на
відсутність передбаченого законом
обов'язку укладати договір поруки лише
за згодою боржника, відсутність згоди
боржника на укладення договору поруки
не порушує умови дійсності договору
поруки і не є підставою недійсності
зазначеного правочину.

Не відповідають також фактичним
обставинам справи та положенням
чинного законодавства твердження
позивача про неможливість
забезпечення зобов'язання строк
виконання якого уже наступив.

Всі інші умови дійсності правочину
передбачені нормами Цивільного
кодексу України є додержаними при
підписані вказаного договору поруки.
Достатніх доказів невідповідності
спірного договору вимогам чинного
законодавства не було надано.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, вимоги позивача
не відповідають положенням чинного
законодавства, не підтверджені
належними доказами та не підлягають
задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК
України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. ст.44,49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд-

вирішив:

У позові Приватного підприємства
„Агро-ФТ" м.Дніпропетровськ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агрохімічна
компанія „ВІТАГРО"
м.Волочиськ,Хмельницька область та
Виробничого сільськогосподарського
кооперативу „Шпичинці" с.Шпичинці
Хмельницького району про визнання
недійсним договору поруки №11-03/13 ЖТ від
06.06.2013 р. відмовити.

Повний текст рішення складено 27.02.2014р.

Суддя
В.О. Шпак

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, м.Дніпропетровськ, вул.
Ак.Лазярана, буд 9, кв. 57.

3 - відповідачу. м.Волочиськ, вул.
Котовського, буд .7

4 - відповідачу с.Шпичинці,
Хмельницький р-н