КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р. Справа№ 910/16424/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Зеленіна В.О.

Мальченко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Волчек Н.М. - дов. №
111-1-4/38-Ю від 20.12.2013р.

від відповідача: Кардашевська Т.В. -
дов. № 1636-13 від 31.12.2013р.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ЮНІВЕС» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013р. (повний текст
підписано 18.10.2013р.)

у справі № 910/16424/13 (суддя Мельник
В.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова

компанія «Гарант-Авто»

до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія

«ЮНІВЕС»

про стягнення 11 779, 56 грн.

В судовому засіданні 06.02.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013р. Публічне акціонерне
товариство «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ЮНІВЕС» про стягнення 11 779, 56 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначав, що виплативши
своєму страхувальнику згідно договору
добровільного страхування
транспортного засобу у формі Полісу №
19 G - 0377021 від 17.06.2011р. страхове
відшкодування, набув права зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток, якою, на думку
позивача, є відповідач.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013р. у справі
№ 910/16424/13 позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ЮНІВЕС» на користь Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» 11 779, 56
грн. страхового відшкодування в
порядку регресу, 1 720, 50 грн. судового
збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм матеріального
права, рішення прийнято з неправильним
з'ясуванням фактичних обставин справи,
оскільки, на думку апелянта, судом
першої інстанції не з'ясовано
обставини справи, які мають істотне
значення для правильного та повного
розгляду справи, а саме не враховано, що
позивачем пропущено річний строк з
дати ДТП на звернення з заявою до
відповідача, що є підставою для відмови
у виплаті страхового відшкодування у
відповідності до п. 37.1.4 ст. 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ЮНІВЕС» передано
на розгляд судді Скрипці І.М.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
18.11.2013р. для розгляду справи № 910/16424/13
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 28.11.2013р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 12.12.2013р.

У відзиві на апеляційну скаргу
представник позивача заперечував
проти доводів відповідача, викладених
в апеляційній скарзі, просив її
відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 12.12.2013р. у відповідності до
ст. 77 ГПК України оголошено перерву до
06.02.2014р., а ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
12.12.2013р. продовжено строк розгляду
справи на 15 днів.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
06.02.2014р. вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
06.02.2014р. заперечував проти доводів
відповідача, викладених в апеляційній
скарзі, просив їх відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін
з підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст.101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
17.06.2011р. між Відкритим акціонерним
товариством «Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант», яке в
подальшому було перейменовано на
Публічне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто», (позивач, страховик за
договором) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингфінанс»
(страхувальник за договором) укладено
договір добровільного страхування
транспортного засобу у формі Полісу №
19 G - 0377021, відповідно до якого
страховиком було застраховано майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпоряджанням автомобілем «Chevrolet
Lacetti», д. н. НОМЕР_1.

01.11.2011р. між Публічним акціонерним
товариством «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» (позивач,
довіритель за договором) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Євроасистанс»
(повірений за договором) було укладено
договір доручення (агенський договір)
№ 227/14/2300, відповідно до якого
довіритель доручає, а повірений
(страховий агент) в порядку та на
умовах, визначених цим договором, за
винагороду зобов'язується від імені та
за рахунок довірителя виконувати
частину його страхової діяльності,
пов'язаної з виконанням та
обслуговуванням договорів
страхування, укладених довірителем, з
організацією надання послуг
страхувальникам, застрахованими
особами, потерпілими тощо у разі
настання страхового випадку та
здійснення страхових виплат, у тому
числі оформлення документів,
передбачених даним договором,
договорами страхування, Правилами
страхування та законодавством України,
необхідним для своєчасної виплати
страхового відшкодування, а також
здійснення цих виплат, вчинення інших
юридичних дій, відповідно до даного
договору.

Згідно розгорнутої довідки ВДАІ № 8982955
про ДТП, 26.03.2012р. в м. Дніпропетровськ по
вул. Новошкільній, 20Б сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Chevrolet Lacetti», д. н. НОМЕР_1, що
належить ТОВ «Лізингфінанс», під
керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Ford
Transit», д. н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5,
під керуванням ОСОБА_6

Постановою Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25.04.2012р. у справі № 3-410/1819/12
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні даної
ДТП та притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП у
вигляді штрафу.

Згідно Висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 101/12
від 25.04.2012р., складеного Суб'єктом
підприємницької діяльності фізичною
особою ОСОБА_7, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Chevrolet Lacetti», д. н. НОМЕР_1, в результаті
його пошкодження при ДТП, складає 15 008,
28 грн.

Страховими актами № 134381 від 07.06.2012р. та
№ 000000774/02 (134 381) від 28.09.2012р. ТОВ
«Євроасистанс», як повіреним позивача,
зазначену подію визнано страховим
випадком та призначено до виплати
страхове відшкодування у розмірі 12 779, 56
грн.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за
договір добровільного страхування
транспортного засобу в формі Полісу №
19 G - 0377021 від 17.06.2011р., на підставі
страхових актів № 134381 від 07.06.2012р. та №
000000774/02 (134 381) від 28.09.2012р. (а. с. 13-14), заяв
страхувальника на виплату страхового
відшкодування (а. с. 33-34) через
повіреного - ТОВ «Євроасистанс»
здійснив виплату страхового
відшкодування в розмірі 12 779, 56 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 6422 від 02.07.2012р. на суму 12
508, 48 грн. та № 9054 від 01.10.2012р. на суму 271, 08
грн. (належним чином завірені копії
наявні в матеріалах справи (а. с. 36, 37).

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Статтею 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля «Ford Transit», д. н.
НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована
Відкритим акціонерним товариством
«Страхова компанія «ЮНІВЕС», яке в
подальшому було перейменовано на
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ЮНІВЕС», згідно
Полісу № АА/133592 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (належним чином
завірена копія наявна в матеріалах
справи (а. с. 143). Термін дії полісу з
27.05.2011р. до 26.05.2012р. Тип полісу - 1.

Відповідно до п. 15.1. ст. 15 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
договори обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
можуть укладатися на умовах
страхування відповідальності за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх
осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах (договір I типу).

Згідно даного полісу передбачено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну третіх осіб, в сумі 50 000, 00 грн. та
передбачено франшизу в розмірі 1 000, 00
грн.

Вина особи, яка керувала автомобілем
«Ford Transit», д. н. НОМЕР_2, під час ДТП,
встановлена у судовому порядку.

З огляду на викладене, до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування
транспортного засобу в формі Полісу №
19 G - 0377021 від 17.06.2011р. перейшло право
вимоги до відповідача як до особи,
відповідальної за заподіяну
винуватцем ДТП шкоду.

Дана позиція узгоджується з позицією
Верховного Суду України, викладеною в
постанові від 25.11.2008р. у справі № 11/406-07
за позовом ВАТ «Страхова компанія
«Крона» до АТ «Українська
пожежно-страхова компанія» про
стягнення 4 526, 80 грн.

22.04.2013р. за вих. № 1401-21/24 позивач
звернувся до відповідача з претензією
про відшкодування шкоди в порядку
регресу в розмірі 12 779, 56 грн., яка
отримана відповідачем 29.04.2013р.р., що
підтверджується зворотнім
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а. с. 53).

У відповідь на вказану претензію
відповідач рішенням вих. № 13/08/08-18 від
08.08.2013р. відмовив позивачу у виплаті
спірного страхового відшкодування з
посиланням на те, що з моменту ДТП
минуло більше року, що є підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування у відповідності до п. 37.1.4
ст. 37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», чим також
обґрунтовує вимоги своєї апеляційної
скарги.

Однак, такі твердження апелянта
(відповідача) не можуть бути прийняті
колегією суддів до уваги, з огляду на
наступне.

Згідно п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» підставою для відмови у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати) є неподання
заяви про страхове відшкодування
впродовж одного року, якщо шкода
заподіяна майну потерпілого, і трьох
років, якщо шкода заподіяна здоров'ю
або життю потерпілого, з моменту
скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП
за участю автомобіля «Chevrolet Lacetti», д. н.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та
автомобіля «Ford Transit», д. н. НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_6 сталася 26.03.2012р.

Оскільки страхове відшкодування за
договором КАСКО у розмірі 12 779, 56 грн.
позивачем через свого повіреного було
виплачено частинами, а саме 12 508, 48 грн.
згідно платіжного доручення № 6422 від
02.07.2012р. та 271, 08 грн. згідно платіжного
доручення № 9054 від 01.10.2012р., то
виконання позивачем свого зобов'язання
згідно договору КАСКО було здійснено
тоді, коли страхове відшкодування було
виплачено потерпілому в повному
обсязі, тобто 01.10.2012р.

22.04.2013р. за вих. № 1401-21/24 позивач
звернувся до відповідача з претензією
про відшкодування шкоди в порядку
регресу в розмірі 12 779, 56 грн.

При цьому позивач подає відповідачеві
не заяву про страхове відшкодування, а
претензію про відшкодування шкоди в
порядку регресу, з наданням усіх
документів, на підтвердження її
розміру та підстав виплати.

Отже, позивач, як страховик за
договором КАСКО, може скористатись
своїм правом щодо звернення з
регресною вимогою до відповідача, як
особи, відповідальної за заподіяну
винуватцем ДТП шкоду, лише після
виплати страхового відшкодування
своєму страхувальнику, а не з дати ДТП.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 кожна
особа має право вільно обирати
незаборонений законом спосіб захисту
прав і свобод, у тому числі й судовий.
Можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач, як
страховик за договором КАСКО, отримує
право вимоги потерпілої особи після
виплати їй страхового відшкодування та
не зобов'язаний звертатися з
претензією про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано її цивільно-правову
відповідальність, а тому, на думку
колегії суддів, приписи п. 37.1.4 ч. 37.1 ст.
37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» щодо відмови у
виплаті страхового відшкодування у
зв'язку з пропуском річного строку на
звернення з заявою про страхове
відшкодування не розповсюджуються на
спірні правовідносини між двома
страховими компаніями про стягнення
виплаченого страхового відшкодування
в порядку регресу.

Оскільки направлення заяви на виплату
страхового відшкодування не є
обов'язковою вимогою для відшкодування
відповідачем страхового відшкодування
в порядку регресу, позивач своє право
на отримання страхового відшкодування
в порядку регресу може реалізувати
шляхом подачі позову до суду протягом
трирічного строку у відповідності до
ст. ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу
України.

Таким чином, з урахуванням матеріалів
справи в їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню, у відповідності до
ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.
27 Закону України «Про страхування», 11
779, 56 грн. страхового відшкодування в
порядку регресу (з урахуванням
франшизи в розмірі 1 000, 00 грн.,
передбаченої Полісом № АА/133592).

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, рішення прийнято з наданням
належної оцінки доказам по справі, що
свідчить про відсутність підстав для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення від 14.10.2013р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ЮНІВЕС» на рішення
Господарського суду міста Києва від
14.10.2013р. у справі № 910/16424/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 14.10.2013р. у справі №
910/16424/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16424/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
11.02.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
В.О. Зеленін

А.О. Мальченко