ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Справа № 915/1142/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Мележик Н.І. - головуючого (доповідача),

Гольцової Л.А.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

на постанову
Одеського апеляційного господарського

суду від 07.11.2013 року

у справі №
915/1142/13

господарського суду
Миколаївської області

за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про
стягнення 49564,00 грн.

за участю представників:

позивача -
не з'явились;

відповідача -
ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_5 звернувся до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості по орендній платі у
розмірі 49564,00 грн., в тому числі 15000,00 грн.
орендної плати, 4564,00 грн. вартості
відсутнього неповернутого майна та
30000,00 грн. неустойки.

В подальшому позивач зменшив позовні
вимоги та просив стягнути з
відповідача заборгованість 43862,00 грн., в
тому числі 1000,00 грн. орендної плати, 6862,00
грн. вартості відсутнього
неповернутого майна та 36000,00 грн.
неустойки.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 30.07.2013 року
(суддя Смородінова О.Г.) позов
задоволено частково, стягнуто з ФОП
ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_5 1000,00 грн.
орендної плати, судовий збір. В решті
позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 07.11.2013 року
(судді: Журавльов О.О., Ярош А.І.,
Савицький Я.Ф.) рішення місцевого
господарського суду від 30.07.2013 року
скасовано частково. Позовні вимоги ФОП
ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з
ФОП ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_5 1000,00
грн. заборгованості по сплаті орендної
плати, 5014,00 грн. збитків у вигляді
неповернутого орендованого майна, 36000,00
грн. неустойки, судовий збір. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі Фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 просить скасувати
постанову апеляційної інстанції, а
рішення місцевого господарського суду
залишити в силі, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним
господарським судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103, ч. 1 ст. 104, ч. 2 ст. 105
ГПК України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право скасувати рішення
місцевого господарського суду
повністю або частково і прийняти нове
рішення. Підставами для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду є неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Апеляційний господарський суд у разі
скасування або зміни рішення місцевого
господарського суду, у постанові
повинен зазначити доводи, за якими
апеляційна інстанція не погодилась з
висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, оскаржувана постанова
апеляційного господарського суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 15.07.2012 року між
ФОП ОСОБА_5 (далі - позивач) та ФОП ОСОБА_4
(відповідач) укладено договір оренди
нежитлового приміщення, за умовами
якого орендодавець протягом тижня з
дня підписання цього договору передав,
а орендар прийняв у строкове платне
користування приміщення мийки, магазин
та кімнату відпочинку, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та обладнання для
мийки автомобілів, для використання на
умовах, визначених у даному договорі.

Факт приймання передачі орендованого
майна підтверджується, підписаним
обома сторонами, актом
прийому-передачі від 15.07.2012 року, зі
змісту якого вбачається про передачу
позивачем відповідачу приміщення
мийки, магазину, кімнати відпочинку за
адресою: АДРЕСА_1, та обладнання для
мийки автомобілів: 1) Керхер з рукавом,
пістолет та утворювач піни; 2)пилосос
професійний; 3)гідрофон; 4)бойлер
(нагрівач води); 5)компресор.

Сторонами погоджено, що за
користування орендованим майном
відповідач протягом календарного
місяця вносить оплату у розмірі 1500 грн.,
але не пізніше 5 числа наступного
місяця. У разі не здійснення оплати до 5
числа наступного місяця договір
автоматично переривається (п.п. 2.1.-2.4.
договору).

Строк дії договору сторонами не
визначено.

Відповідач не здійснив оплати за
користування спірним майном у строк до
05.08.2012 року, в зв'язку з чим, на думку
сторін, договір припинив свою дію 05.08.2012
року на підставі п. 2.4. договору.

Претензією від 13.05.2013 року позивач
повідомив відповідача про
необхідність сплати орендної плати,
повернення отриманого в оренду майна
або відшкодування його вартості та
сплату неустойки на підставі ч. 2 ст. 785
Цивільного кодексу України. Дана
претензія залишена відповідачем без
відповіді.

Предметом позову, з урахуванням заяви
про зменшення розміру позовних вимог, є
стягнення орендної плати в розмірі 1000,00
грн. за період з 15.07.2012 року по 05.08.2012
року.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача вартість відсутнього
неповернутого майна: апарат високого
тиску фірми "Кьорхер" модель К 7.20 МХ з
комплектуючими, рукавом і пістолетом,
вартістю 4399,00 грн.; утворювач піни - 129
грн.; пилосос фірми "Кьорхер" модель А 2024
РТ - 1149,00 грн.; насосна установка
(гідрофон) - 1185,00 грн., всього на суму 6862,00
грн., та неустойку - 36 000,00 грн.,
нараховану за період з 05.08.2012 року по
05.08.2013 року на підставі ч. 2 ст. 785
Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову, відповідач
стверджував про повернення
орендованого майна дружині
орендодавця 05.08.2013 року та передачу
позивачем у вересні 2012 року спірного
майна в оренду третім особам, зокрема,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В силу статті 283 ГК України за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності. У користування за
договором оренди передається
індивідуально визначене майно
виробничо-технічного призначення, що
не втрачає у процесі використання
своєї споживчої якості.

Згідно статті 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Відповідно до
статті 763 цього ж Кодексу договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Частиною 2 статті 291 ГК України
визначено, що договір оренди
припиняється у разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди. Якщо орендар допустив
погіршення стану орендованого майна
або його загибель, він повинен
відшкодувати орендодавцеві збитки,
якщо не доведе, що погіршення або
загибель майна сталися не з його вини.

Скасовуючи рішення місцевого
господарського суду, та, задовольняючи
позовні вимоги в частині стягнення
вартості неповернутого орендованого
майна і неустойки, господарський суд
апеляційної інстанції зазначив про
припинення з 05.08.2012 року дії договору
оренди нежитлового приміщення на
підставі п. 2.4. договору через
відсутність сплати орендних платежів,
відсутність в матеріалах справи
доказів повернення ФОП ОСОБА_4
орендованого майна в установлений
договором строк та, як наслідок,
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення 5014,00 грн. збитків у вигляді
неповернутого та відсутнього
орендованого майна і 36 000,00 грн.
неустойки. Проте, позовних вимог щодо
стягнення збитків ФОП ОСОБА_5 не
заявляв.

Таким чином, змінюючи предмет позову
(стягуючи відшкодування збитків
замість заявлених позовних вимог про
стягнення вартості неповернутого
майна) апеляційний господарський суд
порушив вимоги ч. 1 п. 2 ст. 83 ГПК України
та п. 7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
23.03.2012 року "Про судове рішення", яким
встановлено, що зміна предмета або
підстав позову за заявою позивача
допустима лише до початку розгляду
господарським судом справи по суті та
якщо при цьому не порушено
процесуальних прав відповідача,
передбачених статтями 22 і 23 ГПК, і
відповідачеві було надано можливість
подання доказів щодо нового предмета
або підстав позову та наведення його
доводів у судовому засіданні.
Волевиявлення позивача повинно
викладатись у письмовій формі.

Разом з тим, місцевий господарський
суд, задовольняючи позовні вимоги лише
в частині стягнення заявленого розміру
заборгованості в розмірі 1000,00 грн. по
орендній платі за період з 15.07.2012 року
по 05.08.2013 року, правильно виходив з
доведеності обставин порушення ФОП
ОСОБА_4 умов договору щодо обов'язку
своєчасно та в повному об'ємі
сплачувати орендну плату.

При цьому, місцевий господарський суд,
пославшись на норми ст.ст. 525, 526, 629 ЦК
України, якими встановлено обов'язок
відповідача здійснювати розрахунки з
позивачем по сплаті орендних платежів
у строки і на умовах, передбачених
договором, вірно зазначив про
припинення дії договору з 05.08.2012 року на
підставі п. 2.4. договору та дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача заборгованості на
загальну суму 1000,00 грн. за період з
15.07.2012 року по 05.08.2012 року у примусовому
порядку.

Водночас, відмовляючи в задоволенні
позову в частині стягнення вартості
відсутнього орендованого майна та,
відповідно, нарахованої відповідачем в
порядку ч.2 ст. 785 ЦК України неустойки,
місцевий господарський суд правильно
зауважив, що позивач звернувся до суду
з позовом не про стягнення шкоди, а про
стягнення вартості відсутнього
неповернутого майна.

Крім того, місцевий господарський суд
вірно послався на відсутність в акті
прийому-передачі від 15.07.2012 року
індивідуальних ознак спірного
рухомого майна (кількість, властивості,
дата виробництва, номер, серія тощо), за
допомогою яких конкретне майно можна
виокремити з-поміж іншого майна.

Таким чином, висновок місцевого
господарського суду про відсутність
правових підстав для стягнення
вартості неповернутого орендованого
майна і, як наслідок, неустойки,
передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України,
ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року № 6 "Про судове рішення" рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі. Рішення
має бути викладено чітко, зрозуміло,
грамотно (тобто не містити граматичних
і стилістичних помилок, виправлень).

Пунктом 4 вказаної постанови
передбачено, що господарським судам
слід виходити з того, що рішення може
ґрунтуватись лише на тих доказах,які
були предметом дослідження і оцінки
судом. При цьому необхідно мати на
увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК
України наявні докази підлягають
оцінці у їх сукупності і жодний доказ
не має для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у рішенні лише
доводів та доказів сторони, на користь
якої приймається рішення, є порушенням
вимог статті 4-2 ГПК України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Таким чином, матеріали справи свідчать
про те, що суд першої інстанції в
порядку ст.ст. 43, 47, 43 ГПК України
врахував наведене: всебічно, повно і
об'єктивно розглянув у судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності; дослідив подані сторонами
в обґрунтування своїх вимог і
заперечень докази та керуючись
законом, дійшов вірного висновку про
часткове задоволення позовних вимог і
прийняв рішення, яке відповідає
положенням ст. 84 ГПК України.

За таких обставин, оскаржувану
постанову не можна визнати законною та
обґрунтованою, а тому вона підлягає
скасуванню з одночасним залишенням в
силі рішення господарського суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 07.11.2013 року у
справі № 915/1142/13 скасувати.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 30.07.2013 року у
справі № 915/1142/13 залишити в силі.

Головуючий суддя
Н.І. Мележик

Судді
Л.А. Гольцова

С.С. Самусенко