КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. Справа№ 910/22141/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання
Шевченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги № 16-01-4244 від 23.12.2013 року
публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобуання» на рішення
господарського суду міста Києва від
10.12.2013 року

у справі № 910/22141/13 (суддя - Удалова
О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімрезерв-Полтава»

до Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобуання»

про стягнення 20948,28 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Наливайко Є.О. - дов. № 164
від 27.12.2013 року,

від відповідача: Стаценко Н.В. - дов. №
2-93 від 27.12.2013 року,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2013 року до господарського суду
міста Києва звернулося товариство з
обмеженою відповідальністю «Хімрезерв
- Полтава» з позовом до публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» про стягнення 20
948, 28 грн., що становить 20 183,64 грн.
заборгованості по оплаті вартості
поставленого товару та 764,64 грн. річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № 164/11 від 09.08.2011 року, а саме,
відповідачем не в повному обсязі та
несвоєчасно здійснено оплату вартості
поставленого товару.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.12.2013 року у справі № 910/22141/13
позовні вимоги позивача задоволено
повністю. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» в особі філії
Управління будівельно-монтажних робіт
«Укргазспецбудмонтаж» на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімрезерв - Полтава»
20 183,64 грн. боргу, 764, 64 грн. - 3% річних та 1
720, 50 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач, публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування» 27.12.2013
року подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення місцевого
господарського суду та постановити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи. Апелянт
стверджує, що місцевий господарський
суд не врахував п. 3.4 договору, яким
передбачено письмове повідомлення
покупця про готовність товару до
відвантаження шляхом направлення
листа, якого він не отримував, а також,
що відповідач має велику
заборгованість своїх контрагентів по
господарській діяльності, що
унеможливило оплату вартості товару в
повній сумі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 року
апеляційну скаргу ПАТ
«Укргазвидобуання» прийнято до
провадження та призначено до розгляду
у судовому засіданні за участю
представників сторін на 17.02.2014 року.

Представник апелянта у судовому
засіданні 17.02.2014 року підтримав вимоги
апеляційної скарги.

Позивач у судовому засіданні заперечив
доводи скаржника, просив рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

09.08.2011 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімрезерв-Полтава»
(постачальник за договором) та
дочірньою компанією
«Укргазвидобування» (правонаступник
якої є публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування») в особі філії
Управління будівельно-монтажних робіт
«Укргазспецбудмонтаж» (покупець за
договором) було укладено договір
поставки № 164/11 (далі - Договір),
відповідно до п. 1.1 якого постачальник
передає, а покупець приймає та оплачує
на умовах цього договору товар,
визначений в специфікації, що
додається до Договору і є його
невід'ємною частиною.

Договором сторони передбачили
кількість, якість товару, умови
постачання і приймання товару, порядок
оплати, майнову відповідальність
сторін, порядок вирішення спорів,
термін дії договору.

Так, п. 3.4 Договору визначено, що
постачальник письмово повідомляє
покупця і вантажоотримувача про
готовність до відвантаження шляхом
направлення листа. Відвантаження
товару проводиться лише після
отримання рознарядки покупця. Згідно з
п. 4.2 Договору ціна товару включає ПДВ
та вказується в специфікації.

Відповідно до п. 5.1 Договору покупець
проводить оплату по факту поставки
товару на підставі рахунку та акту
приймання-передачі або накладної
шляхом перерахування коштів на рахунок
постачальника, з урахуванням ПДВ, на
умовах, зазначених у специфікаціях.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання які мають ознаки
договору поставки, згідно якого в силу
вимог ст. 712 ЦК України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки
є консенсуальним, двостороннім і
оплатним. Як консенсуальний договір
він вважається укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди щодо всіх
істотних умов. Двосторонній характер
договору поставки зумовлює взаємне
виникнення у кожної сторони прав та
обов'язків.

У відповідності до вимог частини 2
статті 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Оплата
проводиться у строки визначені умовами
договору.

На виконання умов зазначеного договору
позивач поставив відповідачу товар на
суму 253416,00 грн., що підтверджено
представленими в матеріалах справи
видаткових накладних № № РН-003718 від
31.08.2011 року, РН-004537 від 14.10.2011 року, РН-004538
від 14.10.2011 року, РН-004617 від 19.10.2011 року,
РН-004702 від 24.10.2011 року, РН-004807 від 28.10.2011
року, РН-004816 від 31.10.2011 року, РН-004888 від
03.11.2011 року, РН-005334 від 07.12.2011 року, РН-005337
від 07.12.2011 року, РН-005463 від 16.12.2011 року,
РН-005491 від 20.12.2011 року, РН-000020 від 05.01.2012
року, РН-000318 від 08.02.2012 року, РН-000515 від
29.02.2012 року, РН-000803 від 28.03.2012 року, та
дорученнями на право отримання
товарно-матеріальних цінностей
відповідно №789від 31.08.2011 року, №937 від
13.10.2011 року, №957 від 19.10.2011 року, №994 від
28.10.2011 року, №1005 від 03.11.2011 року, №695 від
07.12.2011 року, №1172 від 16.12.2011 року, №1184 від
20.12.2011 року, №9 від 05.01.2012 року, №106 від
08.02.2012 року, №156/1 від 28.02.2012 року, №240 від
27.03.2012 року.

Згідно зі специфікацією № 1 від 09.08.2011 р.
строк оплати товару по факту поставки
120 днів.

В установлений договором строк
відповідач платіжними дорученнями від
19.12.2011 року № 40 на суму 44588,76 грн. та від
26.04.2012 року № 55 на суму 188643,60 грн.
оплатив вартість товару частково в
сумі 233232,36 грн.

На момент звернення позивача з позовом
для захисту порушеного права
заборгованість по оплаті вартості
товару поставленого за зазначеними
вище накладними становила 20183,64 грн.

Місцевий господарський суд правомірно,
посилаючись на норми ст. 193 ГК України,
ст. ст. 509, 526 ЦК України зазначив, що
підставою виникнення зобов'язання є
договір укладений між сторонами,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Статтею 525 ЦК
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що факт наявності
боргу у відповідача перед позивачем в
сумі 20 183,64 грн. належним чином
доведений, документально
підтверджений та відповідачем не
спростований належними чи допустимими
доказами, тому вимога про його
стягнення є правомірною.

Посилання апелянта на те, що судом не
досліджено виконання сторонами умов п.
3.4 договору не відповідає дійсності,
оскільки в рішенні судом наголошено на
дану обставину. При цьому, місцевий
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку, що не надання
постачальником письмового
повідомлення про готовність товару до
відвантаження не має суттєвого
значення для вирішення даного спору,
оскільки на час виникнення спору товар
було прийнято покупцем и його
прийняття не заперечене останнім.

Посилання апелянта на існування
заборгованості перед ним Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», також правомірно визнано
судом безпідставним, оскільки умовами
Договору поставки передбачений чіткий
порядок оплати товару, що не залежить
від виконання зобов'язань третіми
особами перед покупцем за даним
договором.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У зв'язку з неналежне виконанням
відповідачем зобов'язань за договором
поставки позивач просить стягнути з
відповідача трьох процентів річних в
сумі 764,64 грн., нарахованих в порядку
ст.625 ЦК України передбачено.

У відповідності до вимог зазначеної
норми боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунку суду за
період з 01.08.2012 р. по 05.11.2013 р. (період,
визначений позивачем) три проценти
річних становлять 766,43 грн. Оскільки
підстави для стягнення суми більшої
ніж заявлено позивачем, відсутні,
місцевий господарський суд правомірно
стягнув з 764,64 грн. трьох процентів
річних.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, тому рішення
господарського суду міста Києва від
10.12.2013 року у справі № 910/22141/13
відповідає фактичним обставинам
справи та не суперечить чинному
законодавству України, а відтак
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення
місцевого господарського суду не
вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати із сплати судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача у справі
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобуання» на рішення
господарського суду міста Києва від
10.12.2013 року у справі № 910/22141/13 залишити
без задоволення.

2.Рішення господарського міста Києва
від 10.12.2013 року у справі № 910/22141/13
залишити без змін.

3.Справу № 910/22141/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
О.В. Агрикова

А.О. Мальченко