м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес Центр
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Передплатна агенція
про стягнення 16 643, 37 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: Гончаренко В.В.
за довіреністю № 06/13 від 06.12.2013 р.;
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бізнес Центр
Фармація» (далі - позивач) звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Передплатна агенція
«Самміт» (далі - відповідач) про
стягнення 16 017, 48 грн. Крім того,
позивач просить суд покласти на
відповідача понесені позивачем судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами у спрощений
спосіб договору, він здійснив
передоплату продукції (періодичних
видань), яка мала бути поставлена
відповідачем, проте як останній не
виконав у повному обсязі взятих на себе
зобов'язань та поставив позивачу лише
частину замовленого товару, у зв'язку з
чим позивач відмовився від договору та
почав вимагати повернути суму
передоплати. Оскільки відповідач в
добровільному порядку не повернув
належних позивачу коштів, останній
вирішив звернутись з даним позовом до
суду.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 р. порушено провадження
призначено на 28.01.2014 р.
20.01.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі та заява про збільшення
позовних вимог, відповідно до якої він
просить суд стягнути з відповідача 16 643,
37 грн. Заява мотивована тим, що при
підготовці позовної заяви було
допущено арифметичну помилку, оскільки
сума одержаних від відповідача видань
становить 5 779, 52 грн., сума неодержаних
видань в 2 півріччі 2013 року складає 6 942,
69 грн., передплата за 1 півріччя 2014 року -
9 700, 68 грн., а отже загальна
заборгованість відповідача щодо
передоплати, яка має бути повернута
позивачу, - 16 643, 37 грн.
У судовому засіданні 28.01.2014 р. судом
було прийнято до розгляду заяву
позивача про збільшення позовних
вимог, у зв'язку з чим вони
розглядаються в її редакції.
Від представника позивача у судовому
засіданні 28.01.2014 р. надійшла заява про
продовження строку вирішення спору на
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 р. на підставі
клопотання представника позивача та в
порядку ст. 69 ГПК України було
продовжено строк вирішення спору на 15
днів, розгляд справи відкладено на
05.02.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі та письмові пояснення щодо
вартості кожного з періодичних видань.
Представник відповідача в судове
засідання 18.02.2014 р. не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 18.02.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
Як вбачається з матеріалів справи на
підставі домовленостей між позивачем
(платник, покупець) та відповідачем
(постачальник) було укладено у
спрощений спосіб договір поставки
періодичних видань, що підтверджується
виставленим на адресу позивача
відповідачем рахунками № 2032/2135 від
18.04.2013 р. на суму 12 722, 21 грн. за друге
півріччя 2013 року та № 173/895 від 07.11.2013 р.
на суму 9 700, 68 грн. за перше півріччя 2014
року, які були оплачені позивачем на
підставі платіжних доручень № 1089 від
23.04.2013 р. на суму 12 722, 21 грн. та № 2996 від
07.11.2013 р. на суму 9 700, 68 грн.
Відповідно до Правил передплати,
наведених у виставлених відповідачем
позивачу рахунках, зазначається, що
поставка видань здійснюється у
стандартній упаковці у робочі дні. Факт
отримання видань завіряється підписом
і прізвищем платника чи відповідної
особи, де вказується час доставки
видань на маршрутному аркуші
відповідача. Відповідач не несе
відповідальності за не доставку видань
через неможливість доступу кур'єра в
приміщення за вказаною адресою
доставки. Обов'язок із забезпечення
такого доступу покладається на
Відповідно до пояснень позивача, не
спростованих відповідачем, останній у
відповідь на здійснену позивачем
передоплату поставив останньому
продукцію лише на суму 5 779, 52
грн., у зв'язку з чим відповідно було
недопоставлено за друге півріччя 2013
року продукції на суму 6 942, 69 грн.
При цьому, як стверджує позивач, жодних
перепон у доступі до його приміщення,
представникам відповідача не чинилось,
що підтверджується тим, що частину
видань кур'єр доставив позивачу.
Враховуючи зазначене, позивач листом
від 14.11.2013 р. за № 491 повідомив
відповідача про те, що він
відмовляється від договору, а
відповідно він є розірваним, у зв'язку з
тим, що відповідач відмовився передати
замовлений та оплачений позивачем
товар. Також, вказаним листом позивач
вимагав від відповідача повернути
перераховані в якості передоплати
Відповідно до даних он-лайн ресурсу
відправлення за штриховим
поштовій квитанції № 6441 від 14.11.2013 р.,
вручене адресату (одержувачу) особисто
19.11.2013 р. об'єктом поштового зв'язку КИЇВ
Також, цінним листом з описом
вкладенням з штриховим
відображений у поштовій квитанції № 1195
від 28.01.2014 р., позивач направив повторно
відповідачу лист за № 491 від 14.11.2013 р.
про відмову від договору.
Відповідно до даних он-лайн ресурсу
довіреністю 03.02.2014 р. об'єктом поштового
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України
правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК
За загальним правилом відповідно до ст.
208 ЦК України правочини між юридичними
особами належить вчиняти у письмовій
При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
Також, згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є
укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
Якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК
У свою чергу, відповідно до ст. 641 ЦК
України пропозицію укласти договір
(оферту) може зробити кожна із сторін
майбутнього договору. Пропозиція
укласти договір має містити істотні
умови договору і виражати намір особи,
яка її зробила, вважати себе
зобов'язаною у разі її прийняття.
Реклама або інші пропозиції,
адресовані невизначеному колу осіб, є
запрошенням робити пропозиції укласти
договір, якщо інше не вказано у рекламі
або інших пропозиціях.
Відповідно до ст. 642 ЦК України
відповідь особи, якій адресована
пропозиція укласти договір, про її
прийняття (акцепт) повинна бути повною
і безумовною. Якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.
Оскільки надані до матеріалів справи
видаткові накладні щодо поставок
товару містять його найменування,
кількість та ціну, слід дійти висновку,
що між сторонами в цій частині мало
місце укладення правочину на поставку
товару у спрощений спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за
договором купівлі-продажу переданню
підлягає товар у певному
співвідношенні за видами, моделями,
розмірами, кольорами або іншими
ознаками (асортимент), продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар
в асортименті, погодженому сторонами.
Якщо договором купівлі-продажу
асортимент товару не встановлений або
асортимент не був визначений у порядку,
встановленому договором, але із суті
зобов'язання випливає, що товар
підлягає переданню покупцеві в
асортименті, продавець має право
передати покупцеві товар в асортименті
виходячи з потреб покупця, які були
відомі продавцеві на момент укладення
договору, або відмовитися від договору.
Також, за змістом ст. 669 ЦК України
кількість товару, що продається,
встановлюється у договорі
купівлі-продажу у відповідних одиницях
виміру або грошовому вираженні. Умова
щодо кількості товару може бути
погоджена шляхом встановлення у
договорі купівлі-продажу порядку
визначення цієї кількості.
При цьому, як визначено ч. 2 ст. 267 ГК
України строки поставки
встановлюються сторонами в договорі з
урахуванням необхідності ритмічного
та безперебійного постачання товарів
споживачам, якщо інше не передбачено
Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
У відповідності до ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних
випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Судом встановлено, що відповідачем не
було здійснено у повному обсязі
поставку обумовленої укладеним між
сторонами у спрощений спосіб Договором
продукції - періодичних видань за друге
півріччя 2013 року ні до, ні після
отримання вимоги позивача про
повернення спірної суми грошових
коштів, що відповідачем не
заперечується, а відповідно позивач
має право на повернення суми
здійсненої ним передоплати в порядку ч.
2 ст. 693 ЦК України, за приписами якої
визначено, що якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.
Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача грошових
коштів, сплачених в якості передоплати
за продукції - періодичні видання за
перше півріччя 2014 року, то в цій частині
вони також підлягають задоволенню.
Так, згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України у
разі відмови продавця передати
проданий товар покупець має право
відмовитися від договору
Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з тим, що відповідач не поставив
позивачу замовлені ним періодичні
видання за друге півріччя 2013 року,
позивач направив відповідачу лист про
відмову від договору та вимагав
повернути перераховані ним в якості
передоплати грошові кошти.
Станом на момент розгляду спору по суті
доказів поставки спірної продукції, в
тому числі такої, що мала вийти друком у
першому півріччі 2014 року, відповідачем
Цінним листом з описом вкладенням з
відображений у поштовій квитанції № 1195
від 28.01.2014 р., позивач направив повторно
відповідачу лист за № 491 від 14.11.2013 р.
про відмову від договору, чим засвідчив
в черговий раз втрату господарського
інтересу до виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань у зв'язку з
їх простроченням, а також за очевидних
підстав вважати, що відповідач так їх і
Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що укладений між сторонами у
спрощений спосіб Договір припинив свою
дію, а отже сплачені позивачем в якості
переоплати грошові кошти підлягають
Так, згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: повернення
виконаного за недійсним правочином;
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
Зобов'язання із набуття або збереження
майна без достатньої правової підстави
має місце за наявності таких умов: є
набуття або збереження майна, таке
набуття здійснено за рахунок іншої
особи, та відсутня правова підстава для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи, як наслідок
помилки, обману, випадковості або інших
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
Підставою виникнення зобов'язання із
безпідставного збагачення можуть бути
як дії набувача майна або потерпілого,
так і події. При цьому поведінка
набувача майна може бути як
правомірною (коли він набуває майно
внаслідок помилки, без умислу зі своєї
сторони), так і неправомірною (коли
набувач майна свідомо здійснює якісь
неправомірні діяння з метою отримання
безпідставного збагачення).
Враховуючи зазначені положення
чинного законодавства, суд вважає
обґрунтованими позовні вимоги щодо
повернення позивачеві коштів на
загальну суму 16 643, 37 грн.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе
зобов'язання, позовні вимоги
підлягають задоволенню, з урахуванням
наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Передплатна агенція «Самміт» (03127,
місто Київ, вулиця Васильківська,
будинок 55, кімната 4; ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес Центр
Фармація» (07300, Київська область,
Вишгородський район, місто Вишгород,
вулиця Шолуденка, будинок 18; ) 16 643 (шістнадцять тисяч шістсот
сорок три) грн. 37 коп.
основного боргу та 1 720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн. 50 коп. витрат по
сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.02.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака