ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 р.
Справа № 923/1752/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Гридасова Ю.В. при
секретарі Шепель І.М., розглянув у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Херсонобленерго", м. Херсон,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Данон Дніпро", м.
Херсон,

про зобов'язання внести зміни до
договору,

представників:

позивача - Анісімов В.В., представник,
дов. № 07/2603-14 від 27.12.13 р.;

відповідача - Кучеровська Л.О.,
представник, дов. від 02.01.14 р.

Позивач звернувся до господарського
суду Херсонської області з позовною
заявою у якій просить зобов'язати
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дніпро Данон" внести
зміни до договору про постачання
електричної енергії № 485 від 09.07.2004 р.
укладеного між ПАТ "ЕК
"Херсонобленерго" та ТОВ "Данон Дніпро"
в частині визначення споживачу П-го
класу напруги, а саме викласти додаток
№ 5 до Договору про постачання
електричної енергії № 485 від 09.07.2004 р. в
редакції додаткової угоди до Договору
про постачання електричної енергії №
485 від 09.07.2004 р. від 04.11.2013 p. В
обґрунтування позвоних вимог позивач
посилається на положення ч. 4 ст. 188, ст.
188 ГК України, ч. 1 ст. 652 ЦК України,
Правил користування електричною
енергією, затверджених постановою НКРЕ
№ 28 від 31.07.1996 р. (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 2 серпня
1996 р. за N 417/1442), Порядку визначення
класів споживачів електричної енергії,
диференційованих за ступенями напруги,
затвердженого постановою НКРЕ N 1052 від
13.08.98 (в редакції постанови НКРЕ від
15.12.2004 N 1217). Як стверджує позивач у
позовній заяві, враховуючи той факт, що
електрична енергія до мереж ТОВ "Данон
Дніпро" постачається через мережі ПАТ
"Херсонська ТЕЦ", що підтверджується
додатками № 6 та № 7 до Договору, то
відповідно, відповідач є
субспоживачем. Клас субспоживачів
визначається відповідно до п. 5
зазначеного вище Порядку. Враховуючи
наявність договору про спільне
використання технологічних мереж
укладеного позивачем з основним
споживачем - Херсонською ТЕЦ, у
взаємовідносинах між ПАТ "ЕК
"Херсонобленерго" та ТОВ "Данон-Дніпро",
щодо визначення класу напруги
споживача, на думку позивача, необхідно
врегулювати виниклі правовідносини у
відповідності до пп. 2 п. 5 Порядку. А
саме, враховуючи, що ступень напруги в
точці продажу електричної енергії
відповідачу нижче 27,5 кВ клас напруги,
починаючи з 20.06.2013 р., у ТОВ "Данон
Дніпро" повинен бути не Першим, а
Другим.

Представник позивача в ході судового
засідання підтримав вимоги, викладені
у позовній заяві.

Представник відповідача в ході
судового розгляду справи заперечував
проти позовних вимог, відповідно до
письмових заперечень на позовну заяву
(відзиву на позовну заяву), посилаючись
на наступні обставини. Відповідач
вважає, що прийняття нормативного акту,
який регулює правовідносини сторін за
договором, не змінює умови договору
автоматично, а може бути підставою для
приведення сторонами його умов у
відповідності з вимогами діючого
законодавства на підставі статей 651, 652
Цивільного кодексу України та статті 188
Господарського кодексу України.
Постановою НКРЕ України № 93 від 01.02.2010
р. було відновлено дію постанови НКРЕЕ
№ 1052 від 13.08. 1998 року "Про затвердження
Порядку визначення класів споживачів
електричної енергії, диференційованих
за ступенями напруги", на яку
посилається позивач, як на підставу для
укладення додаткової угоди до Договору
від 04.11.2013 року, не встановлено
обов'язку ліцензіатів і споживачів
щодо приведення вже укладених
договорів у відповідність до його
вимог та внесення відповідних змін до
існуючих договорів. Крім того, у
відповідності до підпункту 2 пункту 3.1.
Постанови НКРЕ України від 13.08.1998 року
№ 1052 про Порядок визначення класів
споживачів, дію якої відновлено 01.02.2010
року, ТОВ «Данон Дніпро» відноситься до
1 класу, як споживач приєднаний до шин
електростанцій. Як стверджує
відповідач, ТОВ «Данон Дніпро»
безпосередньо підключено до шин
(комірка 8 та 27) ПАТ «Херсонська
Теплоелектроцентраль» (яка є
електростанцією), про що зазначено в
Договорі, укладеному з позивачем, а
саме в додатку № 7 до Договору. Також, на
думку відповідача, твердження
позивача, що відповідач є
субспоживачем є хибним, оскільки
останній є споживачем, що виключає
можливість застосування п. 5 зазначеної
Постанови, яким регулюється визначення
класу субспоживачів. Також, відповідач
вважає, що позивач посилається на зміну
істотних умов, які фактично сталися до
укладення Договору сторонами.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 77 ГПК
України у судовому засіданні
оголошувалась перерва з 06.02.14 до 13.02.14.

У судовому засіданні 13.02.14 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
по справі.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, що прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

09.07.2004 року між ВАТ «ЕК
«Херсонобленерго» (у 2011 році змінено
назву на ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" у
відповідності до вимог Закону України
"Про акціонерні товариства") (надалі за
текстом рішення - постачальник,
позивач) та ТОВ "Данон Дніпро" (надалі за
текстом рішення - споживач, відповідач)
укладено договір про постачання
електричної енергії № 485, який
викладено у новій редакції 15.07.2010 р.
(надалі за текстом рішення - Договір) у
відповідності до умов якого споживач
оплачує постачальнику вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору під
час виконання умов цього Договору, а
також вирішення всіх питань, що не
обумовлені цим Договором, Сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України та Правилами
користування електричною енергією.

Відповідно до ч. 2 п. 1 Порядку
визначення класів споживачів
електричної енергії, диференційованих
за ступенями напруги, затвердженого
постановою НКРЕ N 1052 від 13.08.98 (в
редакції постанови НКРЕ від 15.12.2004 N 1217)
(надалі за тексом рішення - Порядок) він
є обов'язковим для застосування всіма
ліцензіатами з передачі електричної
енергії місцевими (локальними)
електричними мережами та з постачання
електроенергії за регульованим
тарифом при укладанні із споживачами
договорів про постачання електричної
енергії за регульованим тарифом.

В додатку № 5 до Договору про
постачання електричної енергії
"Перелік об'єктів споживача та точок
обліку активної електроенергії" у
відповідності до вимог п. 5.5. Правил
користування електричною енергією,
затверджених Постановою НКРЕ № 28 від
31.07.1996 р. (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 2 серпня 1996 р. за N 417/1442)
(надалі за текстом рішення - Правила,
ПКЕЕ) сторонами було визначено Перший
клас напруги споживача (відповідача) за
точкою продажу.

20.06.2013 року між ПАТ "ЕК "Херсонобленерго"
та ПАТ "Херсонська ТЕЦ" було укладено
Договір про спільне використання
технологічних електричних мереж
(надалі за текстом рішення - Договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж) у відповідності до
вимог п. 1.1 якого Власник мереж (ПАТ
"Херсонська ТЕЦ") зобов'язується
забезпечити технічну можливість
передачі (транзиту) електричної
енергії власними технологічними
електричними мережами в точки
приєднання електроустановок
Користувача або інших суб'єктів
господарювання (ТОВ Данон Дніпро),
передачу електричної енергії яким
забезпечує Користувач, а Користувач
(ПАТ "ЕК "Херсонобленерго") - своєчасно
сплачувати вартість послуг Власника
мереж з утримання технологічних
електричних мереж спільного
використання та інші послуги
відповідно до умов цього Договору.

Згідно із п. 4 Договору про спільне
використання електричних мереж від
20.06.2013 р. ПАТ "ЕК "Херсонобленерго"
зобов'язується здійснювати оплату за
використання електричних мереж
Власника мереж за розрахунковий
період. Розрахунок плати за
використання електричних мереж
Власника мереж здійснюється згідно з
додатком "Порядок обрахування плати за
спільне використання технологічних
електричних мереж".

Позивач вимагає у судовому порядку
врегулювати правовідносини з
відповідачем у відповідності до
положень пп. 2 п. 5 Порядку, та встановити
у Договорі для ТОВ "Данон Дніпро"
враховуючи, що ступень напруги в точці
продажу електричної енергії нижче 27,5
кВ, починаючи з 20.06.2013 р., Другий клас
напруги.

Відповідно до п. 5 Порядку клас
субспоживача визначається:

1) за класом в точці (точках) продажу
електричної енергії основному
споживачу незалежно від ступеня
напруги на межі балансового розподілу
електричних мереж основного споживача
та субспоживача у випадку, якщо
відшкодування основному споживачу
вартості обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж, які використовуються для
передачі електричної енергії
субспоживачу, здійснюється
субспоживачем відповідно до договору
між основним споживачем та
субспоживачем.

2) за класом в точці (точках)
продажу електричної енергії
субспоживачу у випадку, коли
відшкодування основному споживачу
вартості обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж, які використовуються для
передачі електричної енергії
субспоживачу, здійснюється
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом відповідно до
договору між основним споживачем та
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом.

Згідно із п. 1.2. Правил точка продажу
електричної енергії - межа балансової
належності, на якій відбувається
перехід права власності на електричну
енергію.

Разом з тим, відповідно до п. 3.2 Порядку
до 2 класу відносяться споживачі, які
отримують електричну енергію від
постачальника електричної енергії в
точці продажу електричної енергії із
ступенем напруги нижче 27,5 кВ, крім
випадків, передбачених підпунктом 3.1
цього Порядку.

Згідно із підпунктом 2 пункту 3.1.
Порядку до 1 класу відносяться
споживачі, які приєднані до шин
електростанцій (за винятком ГЕС, які
виробляють електроенергію періодично),
а також до шин підстанцій електричної
мережі напругою 220 кВ і вище, незалежно
від ступенів напруги в точці продажу
електричної енергії
електропостачальною організацією
споживачу.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, в комірках № 8 та № 27
ГРП - ЮкВ ПАТ «Херсонська ТЕЦ» силові
кабелі ТОВ «Данон Дніпро» приєднані до
головних шин ЮкВ ПАТ «Херсонська ТЕЦ»,
а ПАТ «Херсонська ТЕЦ», згідно
технічного паспорту підприємства, є -
електростанцією.

Зазначені обставини свідчать про те, що
відповідач, як споживач за Договором,
згідно з підпунктом 2 пункту 3.1. Порядку,
відноситься до 1 класу споживачів
електричної енергії, диференційованих
за ступенями напруги.

Крім того, відповідно до пункту 1.13. ПКЕЕ
внесення змін до будь-якого з договорів
здійснюється відповідно до вимог
законодавства та зазначених Правил.

Підстави зміни або розірвання
договору, встановлені статтею 651
Цивільного кодексу України та статтею
188 Господарського кодексу України. Так,
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до вимог статті 525
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до частини 2 статті 651
Цивільного кодексу України, договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 652
Цивільного кодексу України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав,
встановлених частиною четвертою цієї
статті, - змінений за рішенням суду
на вимогу заінтересованої сторони за
наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна
обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Позивачем не доведено наявності
одночасно чотирьох зазначених умов.
Натомість, як встановлено в ході
судового розгляду справи, на момент
укладання сторонами Договору (09.07.04 та
15.07.10) Порядок, на який посилається
позивач в обґрунтування позовних
вимог, був чинним (діяв з 13.08.98 до 19.11.2009
та з 01.02.2010 по теперішній час). Крім того,
на момент укладання Договору між
сторонами у новій редакції (15.07.2010) вже
існував обов'язок позивача укласти
договір з ПАТ «Херсонська ТЕЦ» про
спільне використання технологічних
електричних мереж, відповідно до
приписів п. 5.15. ПКЕЕ (з урахуванням змін,
внесених до ПКЕЕ 04.02.2010).

Судом також враховано, що Порядок, на
який посилається позивач в
обґрунтування позовних вимог, не
пройшов державної реєстрації.

Відповідно до п. п. 1. та 3. Указу
Президента України Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади від 3 жовтня 1992 року N
493/92 ( Із змінами, внесеними згідно з
Указом Президента N 493/98 від 21.05.98 )
установлено, що з 1 січня 1993 року
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та
контролю і які зачіпають права,
свободи й законні інтереси громадян
або мають міжвідомчий характер,
підлягають державній реєстрації.
Нормативно-правові акти, зазначені в
статті 1 цього Указу, набувають
чинності через 10 днів після їх
реєстрації, якщо в них не встановлено
пізнішого строку надання їм чинності.

Відповідно до пунктів 1 - 4 Положення про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 1992 р. №
731 державна реєстрація
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади, які
виступають суб'єктами нормотворення
здійснюється відповідно до Указу
Президента України від 3 жовтня 1992 р.
"Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади" та
цього Положення. Абзац перший пункту 1
із змінами, внесеними згідно з
Постановою КМ № 1688 від 08.12.2006

Державна реєстрація
нормативно-правового акта полягає у
проведенні правової експертизи на
відповідність його Конституції та
законодавству України, Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і протоколам до неї,
міжнародним договорам України, згоду
на обов'язковість яких надано
Верховною Радою України, та acquis communautaire,
а також з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини,
прийнятті рішення про державну
реєстрацію цього акта, присвоєнні йому
реєстраційного номера та занесенні до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів. Пункт 1
доповнено абзацом згідно з Постановою
КМ № 1440 від 28.10.2004; із змінами, внесеними
згідно з Постановами КМ № 784 від 31.05.2006,
№ 1688 від 08.12.2006 Пункт 1 із змінами,
внесеними згідно з Постановою КМ № 1440
від 28.10.2004

Державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти, що зачіпають
права, свободи й законні інтереси
громадян або мають міжвідомчий
характер.

На державну реєстрацію подаються
нормативно-правові акти, прийняті
уповноваженими на це суб'єктами
нормотворення у визначеній
законодавством формі та за
встановленою законодавством
процедурою, що містять норми права,
мають неперсоніфікований характер і
розраховані на неодноразове
застосування, незалежно від строку їх
дії (постійні чи обмежені певним часом)
та характеру відомостей, що в них
містяться, у тому числі з грифами "Для
службового користування", "Особливої
важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та
іншими, а також прийняті в порядку
експерименту. Пункт 3 в редакції
Постанови КМ № 1440 від 28.10.2004

Державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти будь-якого
виду (постанови, накази, інструкції
тощо), якщо в них є одна або більше норм,
що:

а) зачіпають соціально-економічні,
політичні, особисті та інші права,
свободи й законні інтереси громадян,
проголошені й гарантовані
Конституцією та законами України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколами до неї, міжнародними
договорами України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та acquis communautaire, а також з
урахуванням практики Європейського
суду з прав людини, встановлюють новий
або змінюють, доповнюють чи скасовують
організаційно-правовий механізм їх
реалізації; Підпункт "а" пункту 4 із
змінами, внесеними згідно з
Постановами КМ № 784 від 31.05.2006, № 1688 від
08.12.2006

б) мають міжвідомчий характер, тобто є
обов'язковими для інших міністерств,
органів виконавчої влади, а також
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ і організацій, що
не входять до сфери управління органу,
який видав нормативно-правовий акт.
Підпункт "б" пункту 4 із змінами,
внесеними згідно з Постановою КМ № 531
від 23.05.2009

Відповідно до п. 15. зазначеного
Положення міністерства, інші
центральні органи виконавчої влади
направляють для виконання
нормативно-правові акти лише після їх
державної реєстрації та офіційного
опублікування.

У разі порушення зазначених вимог
нормативно-правові акти вважаються
такими, що не набрали чинності, і не
можуть бути застосовані.

При направленні на виконання та
опублікуванні нормативно-правового
акта посилання на дату і номер
державної реєстрації акта є
обов'язковим.

За вказаних обставин, позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм
матеріального права, керуючись ст. ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України,

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

(Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом).

Повне рішення складено "17" лютого
2014 р.

Суддя
Ю.В. Гридасов