ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.02.2014
Справа № 905/8561/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Бокової Ю. В.

при секретарі судового засідання
Д'яковій Ю.Ю.

розглянувши матеріали справи за
позовом: Малого приватного
підприємства "Галакс", м. Маріуполь

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комінтерн Плюс",
м. Маріуполь

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_1, с. Сонячне

про вчинення певних дій

за участю представників:

від позивача: Подорванов С.А. - за довір.
від 18.07.2013 р. № б/н

від відповідача: не з'явився

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_1: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Мале приватне підприємство
"Галакс", звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комінтерн Плюс" про
вчинення певних дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що йому на праві
власності належало нерухоме майно, а
саме нежитлова будівля, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
320,20 кв.м., яке за договором про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 04.06.2011 р. було передано у власність
ОСОБА_1.

В подальшому, як зазначає позивач,
вказана нежитлова будівля була внесена
ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ
«Комінтерн Плюс».

На думку позивача, в теперішній час у
відповідача - ТОВ «Комінтерн Плюс»
відсутні правові підстави щодо
володіння та користування спірним
майном, оскільки, останнє належить
позивачу на праві власності.

Відповідач заперечив проти
задоволення позову.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце проведення
судового засідання повідомлений
належним чином шляхом надсилання
відповідних ухвал.

Ухвалою від 05.12.2013 р. було задоволено
клопотання позивача про відстрочення
сплати судового збору.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
суду докази в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2010 р. між громадянином ОСОБА_1 та
Симоновим Андрієм Леонідовичем був
укладений договір позики, за умовами
якого позикодавець (ОСОБА_1) передає
позичальнику (Симонову Андрію
Леонідовичу) у власність грошові кошти
у гривнях, сума яких еквівалентна 60000,00
доларів США.

Відповідно до п. 5 зазначеного договору
сторони домовились, що позичальник
поверне грошові кошти до 27.06.2010 р.

В подальшому, між Малим приватним
підприємством "Галакс" (Поручитель) та
громадянином ОСОБА_1 (Кредитор) було
укладено договір майнової поруки (на
забезпечення зобов'язання
позичальника за договором позики),
відповідно до умов якого поручитель
зобов'язується відповідати перед
позикодавцем за виконання
позичальником своїх зобов'язань, що
випливають із договору позики від
27.05.2010 р., укладеного між позичальником
(Симоновим Андрієм Леонідовичем) та
позикодавцем.

Відповідно п. 2.1 Договору поручитель
відповідає перед позикодавцем за
виконання боржником зобов'язань за
договором позики від 27.05.2010 р. та
передає в заставу Позикодавцеві в
забезпечення своїх зобов'язань за
Основним договором наступне майно:
АДРЕСА_2 (літ. П-1 площею 320,2 кв.м); АДРЕСА_3
(площею 36,5 кв.м літ. С-І, літ. С1-1); АДРЕСА_3
(площею 353,3 кв.м літ. Л-1, літ. Л1-2); АДРЕСА_3
(площею 1131,0 кв.м літ. М-1, М1-2, М2-1, МЗ-1),
кабель АСБ л 10 3*240 - 0,682 км., вартість
якого оцінена сторонами у гривні у сумі
еквівалентній 60000,00 доларів США, а також
за відшкодування Позикодавцеві
збитків та сплату відповідних штрафних
санкцій за Основним договором.

Поручитель та позичальник несуть
солідарну відповідальність перед
позикодавцем за виконання зобов'язань
за основним договором (п. 5.1 договору).

Пунктом 5.3 договору сторони визначили,
що у разі невиконання позичальником
свого зобов'язання перед позикодавцем,
останній набуває права звернення
стягнення на передане поручителем під
заставу майно, зазначене у п. 2.1 даного
договору.

У разі невиконання позичальником свого
зобов'язання перед позикодавцем у
встановлені строки, позикодавець має
право за рахунок майна, зазначеного в п.
2.1 даного договору, задовольнити в
повному обсязі свою вимогу, визначену
на момент фактичного задоволення (п. 5.5
договору).

Пунктом 6.1 Договору вказано строк дії
договору з моменту його підписання
сторонами до моменту припинення дії
договору позики.

Стаття 554 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя (п. 1 ст. 554 ЦК України),
водночас поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (п. 2 ст. 554
ЦК України).

Договір майнової поруки підписаний зі
сторони кредитора - ОСОБА_1, а зі сторони
поручителя - директором МПП «Галакс»
Симоновим Андрієм Леонідовичем, який
діє на підставі статуту.

27.05.2010 р. між Малим приватним
підприємством "Галакс" (Іпотекодавець)
та громадянином ОСОБА_1
(Іпотекодержатель) було укладено
іпотечний договір, який забезпечує
виконання громадянином Симоновим
Андрієм Леонідовичем (Боржник)
зобов'язань по договору позики від
27.05.2010 р.

Відповідно п. 1.2 Договору предметом
іпотеки є нерухоме майно: нежитлова
будівля літ. П-1 площею 320,2 кв.м., яка
знаходиться у АДРЕСА_2, яка належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності на підставі рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 28.10.2009 р. та згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого МКП «Маріупольське
бюро технічної інвентаризації» 24.11.2009
р. за номером 24555763, реєстраційний номер
12906605, номер запису 1860 в книзі 4.

Договір іпотеки підписаний зі сторони
іпотекодержателя - ОСОБА_1, а зі сторони
іпотекодавця - директором МПП «Галакс»
Симоновим Андрієм Леонідовичем, який
діє на підставі статуту.

03.06.2011 р. Симонов Андрій Леонідович, як
засновник МПП «Галакс», прийняв
рішення про укладення договору про
задоволення вимог кредитора з ОСОБА_1
на нерухоме майно, в тому числі, що
розташоване в АДРЕСА_2, літ. П - 1, площею
320,2 кв.м.

На виконання зазначеного рішення 04.06.2011
р. між Малим приватним підприємством
"Галакс" (Іпотекодавець) та
громадянином ОСОБА_1 (Іпотекодержатель)
було укладено договір про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 1 Договору Іпотекодавець
передає, а Іпотекодержатель набуває
право власності на нерухоме майно, а
саме нежитлову будівлю літ. П-1 площею
320,2 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_2, яка
була передана Іпотекодавцем в іпотеку
за іпотечним договором від 27.05.5010 р. в
забезпечення виконання громадянином
Симоновим Андрієм Леонідовичем
(Боржник) зобов'язань по договору
позики від 27.05.2010 р.

За цим договором Іпотекодавець
передає, а іпотекодержатель набуває
право власності на нерухоме майно, а
саме: нежитлову будівлю - літ. П-1, площею
320,2 кв. м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_2, які були передані
іпотекодавцем в іпотеку за іпотечним
договором ( п. 1 договору).

Договір підписаний зі сторони
іпотекодавця - директором МПП «Галакс»
Симоновим Андрій Леонідовичем на
підставі статуту, зі сторони
іпотекодержателя - ОСОБА_1.

Зазначений договір посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за № 2211.

22 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комінтерн Плюс»
складений акт приймання-передачі
нежитлового майна, а саме: нежитлового
приміщення П-1, загальною площею - 320,20
кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, до статутного фонду
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комінтерн Плюс»
згідно Протоколу загальних зборів
учасників.

15 квітня 2013 року Реєстраційною службою
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області прийняте
рішення про державну реєстрацію права
власності на вищевказану нежитлову
будівлю за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комінтерн Плюс» про
що видане відповідне свідоцтво про
право власності.

На думку позивача, у відповідача
відсутні правові підстави для
володіння спірним майном, в зв'язку із
тим, що договір про задоволення вимог
іпотекодержателя від 04.06.2011 р. є
неукладеним з підстав не зазначення в
договорі кадастрового номеру
земельної ділянки та не визначення
порядку переходу права власності або
користування земельної ділянки, а тому
вказані обставини порушують його
права, як власника об'єкту нерухомості,
щодо володіння, користування та
розпорядження спірним майном, що й
обумовило звернення останнього до
господарського суду з даним позовом.

Оцінюючи матеріали справи, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Загальний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів визначений
в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Частина 1 ст. 16 Цивільного кодексу
України визначає, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу
України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди всіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною 2 ст. 377 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір та
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
переходом права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, є
істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Згідно ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу
України, істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера.

Таким чином, положеннями ч. 2 ст. 377
Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 120
Земельного кодексу передбачено, що
розмір та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського
кодексу України, у разі якщо сторони не
досягли згоди з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся).

Таким чином, суд вважає, що в договорі
про задоволення вимог
іпотекодержателя від 04.06.2011 р., не
погоджено сторонами в якості істотної
умови кадастровий номер, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства України та дає підстави
вважати договір неукладеним (таким, що
не відбувся), а відтак у третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача - ОСОБА_1
відсутні правові підстави для
відчуження спірного приміщення, а саме
нежитлового приміщення П-1, загальною
площею - 320,20 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до частини 1 статті 316
Цивільного кодексу України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Статтею 330 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо майно відчужене
особою, яка не мала на це права,
добросовісний набувач набуває право
власності на нього, якщо відповідно до
статті 388 цього Кодексу майно не може
бути витребуване у нього.

Положеннями частини 1 статті 388
Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати,
про що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно,
зокрема, вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

У цьому разі майно може бути
витребуване від особи, яка не є
стороною правочину, шляхом подання
віндікаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав
передбачених ч. 1 ст. 388.

Зазначена правова позиція викладена
також в постанові Верховного Суду
України у справі № 3-103 гс 11

Зі змісту статті 388 Цивільного кодексу
України вбачається, що вирішальне
значення для визначення питання
витребування майна у добросовісного
набувача є встановлення наявності
волевиявлення (волі) власника чи особи,
яка володіє таким майном, на вибуття
такого майна.

Відтак, не будь-яке порушення порядку
вибуття із володіння власника або
особи, якій передано майно у володіння,
є підставою для витребування його від
добросовісного набувача, а лише
пов'язане із дефектом волі.

Вирішальне значення для визначення
питання витребування майна у
добросовісного набувача є
встановлення наявності волевиявлення
(волі) власника.

Згідно ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу
України представник не може вчиняти
правочин від імені особи, яку від
представляє, у своїх інтересах або в
інтересах іншої особи, представником
якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва, а також
щодо інших осіб, встановлених законом.

Вказана норма ст. 238
Цивільного кодексу України встановлює
заборону на укладення представником
правочину саме у власних інтересах або
в інтересах іншої особи, яку він
представляє.

Для здійснення представництва
представнику потрібні відповідні
повноваження. Наявність повноважень є
необхідною умовою для встановлення
зовнішніх правовідносин
представництва між представником та
третьою особою. Повноваження
представника виражаються в праві
останнього виступати від імені особи,
яку він представляє. Відповідно з цим,
для вчинення представником
відповідних правочинів він повинен
мати необхідний об'єм повноважень,
оскільки інакше вчинений ним правочин
буде вважатися таким, що не був
вчинений.

Представник може бути уповноважений на
вчинення лише таких правочинів, право
на вчинення яких має особа, яку він
представляє. Закон допускає
представництво при здійсненні
будь-яких правочинів, за винятком тих,
які за своїм змістом можуть бути
укладені лише особисто тією особою, яку
представляють. Згідно, з законом
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах, або в інтересах іншої
особи, представником якої він
одночасно є.

Особа, яка отримує за правочином
будь-яке майно повинна пересвідчитись
в прояві волі до настання відповідних
правових наслідків. Воля повинна бути
виражена належними повноваженнями
особи.

Суд дослідивши матеріали справи,
встановив, що договір про задоволення
вимог іпотекодержателя від 04.06.2011 р.
підписаний зі сторони позивача
Симоновим Андрієм Леонідовичем в
забезпечення власних зобов'язань за
договором позики від 27.05.2010 р., що дає
підстави вважати, що угода здійснена
особою поза межами комерційного
представництва, тому таке
представництво не можна вважати
волевиявленням позивача.

Таким чином, на момент укладання
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя від 04.06.2011 р. у особи
Симонова Андрія Леонідовича не було
повноважень на підписання даного
договору та на відчуження спірного
майна, що свідчить про вибуття
вищезгаданого нерухомого майна з
володіння Малого приватного
підприємства «Галакс» не з його волі.

З огляду на наведене та враховуючи, що
нежитлова будівля загальною площею -
320,20 кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, літ П- 1 вибула з володіння
позивача поза його волею, і в
подальшому право власності на вказане
майно було зареєстровано за
відповідачем, то господарський суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для витребування зазначеного
майна у відповідача та визнання на
нього права власності за позивачем.

Враховуючи наслідки визнання договору
про задоволення вимог
іпотекодержателя № 2211 від 04.06.2011 р.,
свідоцтво про право власності №2403824
від 15.04.2013 р., як похідний документ,
також, підлягає скасуванню (визнанню
недійсним) щодо цих об'єктів.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню в
порядку, передбаченому ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

Судом прийнято до розгляду та
розглянуто позовну заяву, із трьома
вимогами, з яких дві вимоги майнового
характеру, а саме: про витребування з
незаконного володіння ТОВ «Комінтерн
Плюс» нежитлової будівлі, літ. П-1,
площею - 320,20 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 та про визнання права
власності за Малим приватним
підприємством «Галакс» на нерухоме
майно - нежиле приміщення, літ. П-1,
площею - 320,20 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 та одна вимога
немайнового характеру, а саме про
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно № 2403824 від
15.04.2013 р.

Як роз'яснено Пленумом Вищого
господарського суду України в
Постанові №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України", якщо в позовній заяві
заявлено дві або більше вимог,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 15, 16, 238, 316, 321, 330, 388, 638 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 180,181
Господарського кодексу України, ст. 120
Земельного кодексу України, ст. ст. 4-2,
4-3, 4-6, 12, 22, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального Кодексу України,
господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Малого приватного
підприємства «Галакс», м. Маріуполь до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комінтерн Плюс", м.
Маріуполь про вчинення певних дій -
задовольнити.

Визнати право власності за Малим
приватним підприємством «Галакс»,
м. Маріуполь на нерухоме майно -
нежитлову будівлю, літ. П-1, площею - 320,20
кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

Скасувати свідоцтво про право
власності №2403824 від 15.04.2013 р., про
оформлення права власності на об'єкт
нерухомості: нежитлову будівлю, літ. П-1,
площею - 320,20 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 за Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Комінтерн Плюс».

Витребувати у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комінтерн Плюс»,
м. Маріуполь нерухоме майно -
нежитлову будівлю, літ. П-1, площею - 320,20
кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комінтерн Плюс»
(87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул.
Фонтанна, б. 70, ) на користь
державного бюджету України витрати по
сплаті судового збору в сумі 4588,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення може бути оскаржене до
Донецького апеляційного
господарського суду в порядку
передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні 19.02.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повний текст рішення підписаний 24.02.2014
р.

Суддя
Ю.В. Бокова