ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.02.2014 Справа № 920/154/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Левченко П.І., при
секретарі судового засідання
Чепульській Ю.В., розглянув матеріали
справи № 920/154/14

за позовом - Державного підприємства
«Кролевецьке лісомисливське
господарство», м. Кролевець, Сумська
область

до відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮТОЛ», м. Суми

про стягнення 15000 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість в розмірі 15000 грн., яка
виникла станом на 15.12.2012 року, у зв'язку
з невиконанням відповідачем умов
договору № 41 від 05.12.2012 року, укладеного
між сторонами у справі та судовий збір
в розмірі 1827 грн.

Від позивача до суду надійшло
клопотання № 01-13/192 від 04.02.2014 року про
розгляд справи без участі його
представника, у зв'язку з неможливістю
прибуття представника позивача у
судове засідання.

Відповідач свого представника в
засідання суду не направив, відзиву на
позов не подав, хоча про час, дату та
місце судового слухання справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення ф.
119, повернуте на адресу Господарського
суду Сумської області відділенням
поштового зв'язку.

Відповідно до пункту 3.9.2. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р., у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них, справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки відповідач не скористався
своїм правом на участь у судовому
засіданні, причину неявки представника
суду не повідомив, клопотання про
відкладення розгляду справи від нього
не надходило, тому згідно зі статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами без участі
представника позивача.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

05.12.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено договір № 41,
відповідно до підпункту 1.1 пункту 1
якого відповідач зобов'язався передати
у власність позивача металопродукцію
(далі - товар), а останній в свою чергу
зобов'язався прийняти та оплатити
вартість товару за умовами даного
договору.

Підпунктом 1.2 пункту 1 даного договору
врегульовано, що найменування,
кількість, ціна, якість, умови, строки
та порядок поставки товару
погоджуються сторонами додатково в
додатках до договору, які є невід'ємною
частиною договору або визначаються на
підставі виставлених рахунків чи
рахунків-фактури.

За умовами пункту 3 договору № 41 від
05.12.2012 року, оплата поставленого товару
здійснюється шляхом перерахування
позивачем грошових коштів на
розрахунковий рахунок відповідача в
розмірі 20 % попередньої оплати від суми,
визначеної до сплати згідно
виставленого рахунку та 80 % - по факту
отримання товару.

Згідно підпункту 4.1 пункту 4
зазначеного договору, поставка товару
здійснюється на склад позивача
автомобільним транспортом
відповідача, вартість доставки
враховується у вартість товару.

Відповідно до підписаної сторонами у
справі специфікації № 1 (а.с. 10), оплата
вартості товару здійснюється
наступним чином: 20 % - попередньої
оплати та 80 % - по факту поставки на
протязі п'яти банківських днів;
поставка товару здійснюється на
протязі трьох днів з моменту внесення
позивачем (покупцем за договором
поставки) попередньої оплати.

Частина перша статті 712 Цивільного
кодексу України визначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем на виконання умов договору №
41 від 05.12.2012 року та на підставі рахунку
№ 35 від 06.12.2012 року перераховано ДП
«Кролевецьке лісомисливське
господарство» в якості попередньої
оплати грошові кошти в сумі 15000 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1621 від 11.12.2012 року (а.с. 12), проте
відповідач в свою чергу не виконав умов
укладеного між сторонами договору та
специфікації № 1 до нього, поставку
товару на протязі трьох днів з моменту
отримання попередньої оплати не
здійснив.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Факт перерахування позивачем на
розрахунковий рахунок відповідача
11.12.2012 року попередньої оплати в
розмірі 15000 грн. підтверджується
платіжним дорученням № 1621 від 11.12.2012
року, копію якого долучено судом до
матеріалів справи.

Проте, відповідач порушив визначений у
специфікації № 1 до договору № 41 від
05.12.2012 року, порядок поставки товару за
цим договором, а саме, не здійснив
поставку товару в строк до 15.12.2012 року
(протягом трьох діб з моменту отримання
попередньої оплати), чим порушив умови
договору поставки, укладеного між
сторонами, вимоги наведених вище
правових норм, а також права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Позивачем, в порядку положень статті 6
Господарського процесуального кодексу
України, направлено відповідачеві
претензії № 309 від 20.02.2013, № 401 від 12.03.2013
та № 719 від 21.05.2013 року, останню з яких
отримано відповідальною особою
відповідача під підпис 27.05.2013 року, про
що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення, з вимогою здійснити
поставку товару або повернути суму
попередньої оплати в розмірі 1500 грн.,
але претензії позивача залишені
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладені обставини, а
також те, що відповідач будь-яких
заперечень проти позову не подав,
доказів поставки товару або повернення
грошових коштів в розмірі 15000 грн. не
подав, вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі
15000 коп. є правомірними, обґрунтованими
і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір в розмірі 1827 грн.
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮТОЛ» (40007, м. Суми,
вул. Черкаська, буд. 1, код 37052866) на
користь Державного підприємства
«Кролевецьке лісомисливське
господарство» (41300, Сумська область, м.
Кролевець, вул. Червоноранківська, 21,
код 00993001) 15000 грн. боргу та 1827 грн.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.02.2014 року

Суддя П.І. Левченко