ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р.
Справа № 922/3513/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників:

позивача - Олійник О.А. - дов. № 5-7/84 від
04.01.2012р.,

відповідача - Трофименко Р.О. - дов. №
13-46/14д від 21.01.2014р.,

третіх осіб - не з'явились ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №32Х/1-9)
на рішення господарського суду
Харківської області від 02.12.2013 р. у
справі № 922/3513/13,

за позовом Державного підприємства
"Український державний центр
радіочастот", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства
"Мегабанк", м. Харків,

треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: 1) Кавєріна Ірина
Вікторівна, с. Петрове,

2) Татарінов Олександр
Євгенович, м. Чернігів,

про стягнення 212 479,99 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Український
державний центр радіочастот"
звернулося до господарського суду
Харківської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Мегабанк" про стягнення 212479,99 грн. у
якості відшкодування витрат на
усунення недоліків товару в порядку п. 3
ч. 1 ст. 678 ЦК України.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 02.12.2013 р. (суддя
Добреля Н.С.) в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, ДП "Український державний
центр радіочастот", з рішенням суду
першої інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 02.12.2013р. та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ПАТ "Мегабанк", у відзиві на
апеляційну скаргу просить апеляційну
скаргу позивача залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Харківської області від 02.12.2013р. -
без змін. Вважає, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності з нормами
чинного законодавства.

Треті особи, Кавєріна І.В. та Татарінов
О.Є., відзивів на апеляційну скаргу не
надали, в судове засідання не з'явились
та про причини неявки Харківський
апеляційний господарський суд не
сповістили, хоча належним чином були
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання.

В судовому засіданні 03.02.2014р. було
оголошено перерву до 12.02.2014р. об 15:00 год.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача та у відзиві на неї доводи
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
27.07.2010р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір купівлі -
продажу, посвідчений 27.07.2010р. приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Демченко О.І. та
зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів за номером 4044809.

Відповідно до п. 1 даного договору,
відповідач зобов'язується передати у
власність позивача, а позивач
зобов'язується прийняти у власність,
серед іншого, домоволодіння з
надвірними будівлями № 46а, по вулиці
Любецька в м. Чернігові.

Згідно з п. 5 цього ж договору,
відповідач гарантує, зокрема, що
незастережних недоліків, які значно
знижують цінність або можливість
використання за цільовим призначенням
зазначеного в цьому договорі
домоволодіння немає.

У відповідності до п. 13 договору,
загальна вартість відчужуваного за
договором становить 2505279,00 грн.

Пунктом 15 договору передбачено, що під
передачею домоволодіння за цим
договором слід вважати передачу ключів
та технічного паспорта на
домоволодіння, а також підписання між
сторонами (позивачем та відповідачем)
акта прийому - передачі домоволодіння.
Прийняття позивачем від відповідача
ключів та технічного паспорта на
домоволодіння та підписання сторонами
акта прийому - передачі свідчить про те,
що передача домоволодіння відбулась.

Як свідчать матеріали справи, позивач
на виконання умов договору сплатив на
користь відповідача визначену в п. 13
договору вартість відчужуваного за
договором у повному обсязі у розмірі
2505279,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 1455 від
30.07.2010р. на суму 2000000,00 грн. та № 1456 від
02.08.2010р. на суму 505279,00 грн.

16.08.2010р. між позивачем та відповідачем
було складено акт приймання - передачі,
відповідно до якого та на виконання п. 15
договору, відповідач передав у
власність, а позивач прийняв у
власність, серед іншого, домоволодіння
з надвірними будівлями № 46а по вулиці
Любецька в місті Чернігові, а також,
паспорт на домоволодіння та ключі від
домоволодіння.

Як вважає позивач, відповідач має
відшкодувати витрати на усунення
недоліків товару у розмірі 212479,99 грн.,
що й стало підставою для звернення до
суду з відповідним позовом.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
незадоволення позовних вимог про
відшкодування витрат на усунення
недоліків товару у розмірі 212479,99 грн. у
зв'язку з їх безпідставністю.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Зокрема, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до положень ст. ст. 662, 673, 688,
702 ЦК України за договором
купівлі-продажу продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства. Продавець
повинен передати покупцеві товар,
якість якого відповідає умовам
договору купівлі-продажу. У разі
продажу товару за зразком та (або) за
описом продавець повинен передати
покупцеві товар, який відповідає
зразку та (або) опису. Покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 674 ЦК України
відповідність товару вимогам
законодавства підтверджується
способом та в порядку, встановленими
законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Статтею 675 ЦК України передбачено,
що товар, який продавець передає або
зобов'язаний передати покупцеві, має
відповідати вимогам щодо його якості в
момент його передання покупцеві, якщо
інший момент визначення відповідності
товару цим вимогам не встановлено
договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів справи,
29.12.2012р. Державним підприємством
"Чернігівський експертно - технічний
центр держгірпромнагляду України" було
складено висновок експертизи за
результатами проведеного обстеження №
2095.12.74-60.10 "Додаткове обстеження у
зв'язку із зміною завдання згідно листа
будівлі Г2 в м. Чернігові вул. Любецька,
46-а перед проведенням проектних робіт".

Зі змісту вищезазначеного висновку
вбачається необхідність приведення
будівлі у відповідність до "Технічного
регламенту будівельних виробів,
будівель і споруд" затвердженого
постановою КМУ від 20.12.2006 року № 1764.

Як свідчать матеріали справи,
домоволодіння з надвірними будівлями
та спорудами, що знаходиться по вул.
Любецька, буд. 46-а, в м. Чернігів
Чернігівської області та належало
Кавєріній І.В. та Татарінову О. Є. на
праві приватної власності вводилось в
експлуатацію відповідно до акту
прийому в експлуатацію
індивідуального житлового будинку,
затвердженого рішенням
Новозаводського райвиконкому від
12.02.2001 р.

Даний висновок, на який посилається
позивач, судом першої інстанції
правильно не був взятий до уваги,
оскільки складався експертом у
відповідності до "Технічного
регламенту будівельних виробів,
будівель і споруд", затверджений
Постановою КМУ від 20.12.2006 року № 1767,
тобто набув чинності майже через шість
років після будівництва та прийому в
експлуатацію нерухомого майна.

Крім того, у вищевказаному висновку не
зазначено про існування будь-яких
недоліків, які перешкоджають на день
його складання та на день подання
позову використанню домоволодіння за
його цільовим призначенням (тріщини,
руйнування стін/фундаменту, протікання
стелі та інше), у висновку йде мова лише
про те, що наявні порушення "Технічного
регламенту будівельних виробів,
будівель і споруд", затвердженого
Постановою КМУ від 20.12.2006 р. №1764, які
можуть призвести до перенавантаження
плит перекриття, не зазначаючи при
цьому яким чином це заважатиме
використанню домоволодіння та до яких
негативних наслідків призвело чи може
призвести та через який час.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, що домоволодіння вводилось в
експлуатацію відповідно до діючих на
той час (2001 рік) нормативно - правових
документів з дотриманням вимог чинного
законодавства та порядку. Даний акт
вводу в експлуатацію встановлює той
факт, що державна комісія підтвердила
те, що домоволодіння збудовано з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Крім того, судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що на час укладання вищевказаного
договору позивач не був жодним чином
обмежений у доступі до домоволодіння,
володів достатньою інформацією про
стан нерухомого майна, що й підтвердив
своїм підписом на вищевказаному
договорі купівлі - продажу та на акті
приймання передачі від 16.08.2010 р.

Як вбачається з п. 7, укладеного між
сторонами договору купівлі - продажу
від 27.07.2010р., в якому зазначено, що
позивач володіє достатньою
інформацією про відчужувані земельні
ділянки та домоволодіння, задоволений
їх якісним станом, встановленим шляхом
огляду зазначених земельних ділянок та
домоволодінь до укладення цього
договору. Недоліків, які перешкоджають
використанню земельних ділянок та
домоволодінь за цільовим призначенням,
на момент огляду не виявлено. Претензій
до відповідача щодо якісних
характеристик домоволодіння та
земельних ділянок позивач не має.

Відповідно ч.1 ст. 678 ЦК України
покупець, якому переданий товар
неналежної якості, має право, незалежно
від можливості використання товару за
призначенням, вимагати від продавця за
своїм вибором: пропорційного зменшення
ціни; безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк; відшкодування
витрат на усунення недоліків товару.

Слід зазначити, що для застосування
такої міри, як відшкодування витрат на
усунення недоліків товару
передбачених ст. 678 ЦК України на яку
посилається позивач, останній має
довести, що ці витрати є фактично
понесеними ним на даний час.

Пунктом п. 14.1.27. ст. 14 Податкового
кодексу України визначено поняття
"витрат", а саме під витратами
розуміється сума будь-яких трат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення розподілу власником).

На підтвердження відшкодування витрат
позивачем надано зведений кошторисний
розрахунок на загальнобудівельні
роботи по усуненню перевантаження
основних будівельних конструкцій
існуючого житлового будинку для
улаштування адміністративної будівлі
по вул. Любецькій, 46-а в м. Чернігові,
підготовленого ПП "Архітектурно -
будівельна майстерня Травки З.С." та
договір № 25-0528-13 на виконання
експертизи проекту будівництва від
24.07.2013р.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що надані позивачем докази не
підтверджують факт понесення ним
витрат, а саме проведення оплати за
будівельні роботи, придбання
будівельних матеріалів (акти приймання
передачі виконаних робіт/будівельних
матеріалів, видаткові накладні,
платіжні доручення та інше), тобто
позивачем не доведено факт понесення
ним будь-яких витрат на усунення
недоліків товару. Інші документи, які б
підтверджували факт понесення
позивачем будь-яких витрат в
матеріалах справи відсутні.

У відповідності до ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки; 2) збитків; 3) причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
заподіювача та збитками; 4) вини. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Відсутність вини та протиправної
поведінки відповідача підтверджується
тим, що відповідач, як особа яка тільки
здійснювала реалізацію нерухомого
майна та не була власником
домоволодіння не міг знати про
існування будь-яких недоліків
нерухомого майна, тому в його діях
відсутня протиправна поведінка та
вина.

Позивачем не надано доказів того, що
виявлені ним недоліки будівлі,
отриманої від відповідача на підставі
договору купівлі - продажу, виникли до
передання цієї будівлі відповідачем та
з причин, які існували до моменту такої
передачі, не надано також доказів, які б
підтверджували факт понесених
позивачем витрат на усунення,
зазначених позивачем недоліків, при
цьому, позивачем було підписано
договір та акт прийому - передачі без
жодних заперечень щодо якісних
характеристик домоволодіння та
земельних ділянок та підстав для
застосування приписів ст. 678 ЦК України
позивач не довів.

Щодо наданих позивачем клопотань про
призначення судової будівельно -
технічної експертизи, судова колегія
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Господарського
процесуального Кодексу України, для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу. Учасники судового процесу
мають право пропонувати
господарському суду питання, які мають
бути роз'яснені судовим експертом.
Остаточне коло цих питань
встановлюється господарським судом в
ухвалі. Проведення судової експертизи
доручається державним спеціалізованим
установам чи безпосередньо особам, які
відповідають вимогам, встановленим
Законом України "Про судову
експертизу".

Згідно з п. 1 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
27.11.2006 р. № 01-8/2651 "Про деякі питання
призначення судових експертиз" судова
експертиза повинна призначатися лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Таким чином, судова колегія вважає, що
проведення судової
будівельно-технічної експертизи у
даній справі є недоцільним, а тому
клопотання позивача про призначення
судової будівельно-технічної
експертизи не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
повністю погоджується із висновками
суду першої інстанції та вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дав належну
правову оцінку наявним у матеріалах
справи доказам, через що рішення
господарського суду Харківської
області від 02.12.2013 р. у справі № 922/3513/13
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання про
призначення судової
будівельно-технічної експертизи
відмовити.

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 02.12.2013 р. у
справі № 922/3513/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
14.02.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Тихий П.В.