КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р.
справа№ 910/15086/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
- Серебряков М.М.

відповідача-1 - не з`явились

відповідача-2 - Требух Г.М.

прокуратури - Пантюхов О.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв`язок»

на рішення господарського суду м. Києва
від 12.12.2013 р.

у справі № 910/15086/13 (судді - Бондарчук
В.В., Бойко Р.В., Босий В.П.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Український інститут із
проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв`язок»

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «МК-Партнер»

2. Фізичної особи-підприємця Требух
Ганни Миколаївни

за участю Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Центрального регіону
України.

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року (далі - позивач)
Приватне акціонерне товариство
«Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв`язок»
звернулось з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«МК-Партнер» (далі - відповідач-1) та
Фізичної особи-підприємця Требух Ганни
Миколаївни (далі - відповідач-2) про
визнання недійсним договору
відступлення права вимоги (цесії) №
1-0817/1 від 17.08.2012 р.

Рішенням господарського суду м. Києва у
справі № 910/15086/13 від 12.12.2013 р. в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 12.12.2013
р., Приватне акціонерне товариство
«Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв`язок» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення суду та
прийняти нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач зазначає, що відповідач-1,
згідно законодавства, не мав
повноважень передавати на користь
відповідача-2 право вимоги за договором
підряду № 858 від 03.04.2009 р., оскільки Лист
від 22.08.2013 р., яким надавалася згода
позивачем на укладення оспорюваного
договору, не може вважатися згодою ВАТ
«Діпрозв`язок», оскільки Ісаєв І.О. не
підписував даного Листа. Тому
освоюваний договір є недійсним,
оскільки суперечить нормам ЦК України.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014 р.,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Буравльов С.І., судді
- Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/15086/13, а розгляд справи
призначено на 11.02.2014 р.

11.02.2014 р. у зв'язку з неявкою
представника відповідача-1 розгляд
справи було відкладено до 25.02.2014 р.

Крім того, у судове засідання 11.02.2014 р.
з'явився представник Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Центрального
регіону України з заявою про вступ у
справу на підставі Закону України «Про
прокуратуру».

В засідання суду, призначене на 25.02.2014
р., представник відповідача-1 повторно
не з`явився, хоча був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
скарги, що підтверджується зворотним
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин
відсутності зазначеного представника
суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного
представника не перешкоджає розгляду
скарги. Подальше відкладення призведе
до затягування та порушення строків
розгляду скарги, а тому постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного та об'єктивного розгляду.
Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача-2 та прокуратури,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

03.04.2009 р. між Відкритим акціонерним
товариством «Український інститут по
проектуванню засобів та споруд зв'язку
«Діпрозв'язок» (далі - замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «МК-Партнер» (далі -
виконавець) було укладено договір
підряду № 858 (далі - договір підряду).

На підставі наказу Адміністрації
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України № 465 від
23.08.2012 р. назву Відкритого акціонерного
товариства «Український інститут по
проектуванню засобів та споруд зв'язку
«Діпрозв'язок» було змінено на
Приватне акціонерне товариство
«Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок».

Відповідно до п. 1.1 договору підряду
замовник доручає, а виконавець приймає
на себе зобов'язання виконати ремонтні
роботи на 1-му поверсі за адресою: м.
Київ, вул. Солом'янська, 3, а замовник
зобов'язується прийняти цю роботу та
оплатити її на умовах, передбачених цим
договором.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору за
виконану роботу згідно з цим договором
замовник перераховує виконавцю у
відповідності з протоколом про
договірну динамічну ціну вартість
робіт, яка складає 56 452,80 грн.

Як передбачено п. 9.6 договору підряду,
жодна із сторін не має права передавати
свої права за цим договором третій
особі без письмової згоди другої
сторони.

Відповідно до акту приймання виконаних
підрядних робіт за травень 2010 року
відповідачем-1 було виконано підрядні
роботи на загальну суму 242 792,40 грн.

Вказаний акт підписаний обома
сторонами без зауважень та скріплений
їх печатками.

17.08.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «МК-Партнер» (далі -
первісний кредитор) та Фізичною
особою-підприємцем Требух Ганною
Миколаївною (далі - новий кредитор) було
укладено договір № 1-0817/1 відступлення
права вимоги (цесії) (далі - договір
відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору
первісний кредитор передає, а новий
кредитор приймає всі права вимоги на
умовах, які існують на момент укладення
цього договору, за договором підряду №
858 від 03.04.2009 р., укладеним між Відкритим
акціонерним товариством «Український
інститут по проектуванню засобів та
споруд зв'язку «Діпрозв'язок» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «МК-Партнер».

Згідно з п. 1.2 договору відступлення
права вимоги на момент укладення цього
договору відступлення права вимоги,
заборгованість боржника - ВАТ
«Український інститут по проектуванню
засобів та споруд зв'язку
«Діпрозв'язок» перед первісним
кредитором складає суму грошових
коштів у розмірі 242 792,40 грн.

20.08.2012 р. ТОВ «МК-Партнер» звернулось з
Листом № 2-0820 до ВАТ «Український
інститут по проектуванню засобів та
споруд зв'язку «Діпрозв'язок» з
проханням надати згоду на заміну
кредитора в зобов'язанні з ТОВ
«МК-Партнер» на ФОП Требух Ганну
Миколаївну при укладенні договору
відступлення права вимоги № 1-0817/1 від
17.08.2012 р.

У відповідь, 22.08.2012 р. позивач направив
на адресу відповідача-1 Лист № 08/2012,
яким повідомив, що не заперечує проти
заміни сторони (кредитора) у
зобов'язанні шляхом укладення договору
відступлення права вимоги № 1-0817/1 від
17.08.2012 р. між ТОВ «МК-Партнер» та ФОП
Требух Г.М. та подальшою передачею
права вимоги за договором підряду № 858
від 03.04.2009 р.

Позивач вважає, що договір № 1-0817/1
відступлення права вимоги (цесії) від
17.08.2012 р. є недійсним, оскільки в
порушення п. 9.6 договору підряду
відповідачем-1 не було отримано згоди
позивача на укладення такого договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно з п. 9.6 договору підряду жодна із
сторін не має права передавати свої
права за цим договором третій особі без
письмової згоди другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, укладення договору
відступлення права вимоги між
відповідачами можливе лише за
наявності згоди позивача.

Встановлено, що Листом № 08/2012 від 22.08.2012
р., за підписом голови правління ВАТ
«Діпрозв'язок» Ісаєва І.О., було надано
згоду відповідачеві-1 на заміну сторони
(кредитора) у зобов'язанні шляхом
укладення спірного договору. Вказаний
Лист було скріплено печаткою
підприємства.

Стосовно доводів апелянта про те, що
позивач своєї згоди на укладення
договору відступлення права вимоги не
надавав, Лист № 08/2012 від 22.08.2012 р.
головою правління підприємства
Ісаєвим І.О. не підписувався, а підпис,
проставлений навпроти його ініціалів у
зазначеному Листі є факсимільний та
особисто ним не ставився, колегія
зазначає наступне.

Встановлено, що на момент складення
Листа № 08/2012 від 22.08.2012 р. ВАТ
«Діпрозв'язок» Головою правління
останнього був Ісаєв І.О.

Згідно з ч. 1 ст. 161 ЦК України виконавчим
органом акціонерного товариства, який
здійснює керівництво його поточною
діяльністю, є правління або інший
орган, визначений статутом. Виконавчий
орган вирішує всі питання діяльності
акціонерного товариства, крім тих, що
віднесені до компетенції загальних
зборів і наглядової ради товариства.

Отже, саме правління ВАТ «Український
інститут по проектуванню засобів та
споруд зв'язку «Діпрозв'язок» в особі
голови Ісаєва І.О. здійснювало
керівництво діяльністю позивача, тому
було відповідальне за надсилання Листа
№ 08/2012 від 22.08.2012 р. та проставлення
печатки підприємства.

Крім того, суду не надано доказів на
підтвердження перебування 22.08.2012 р.
Ісаєва І.О. у відпустці чи у
відрядженні, а тому саме на нього була
покладена відповідальність за
діяльність товариства.

Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України
використання при вчиненні правочинів
факсимільного відтворення підпису за
допомогою засобів механічного або
іншого копіювання,
електронно-числового підпису або
іншого аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Позивачем не надано суду доказів щодо
встановлення заборони на підприємстві
на використання факсимільного підпису
для внутрішніх документів.

Стосовно посилань позивача на
положення Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» відносно
регулювання питання можливих випадків
використання факсимільного підпису
колегія зазначає, що цей Закон визначає
правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні (преамбула закону),
тобто первинних документів, в той час
як Лист позивача не являється
первинним документом.

Також позивачем не надано суду жодних
доказів притягнення до
відповідальності будь-яких осіб за
підроблення підпису Голови правління
позивача Ісаєва І.О. чи печатки
підприємства позивача, які б
підтвердили твердження позивача про
такі підроблення невідомими особами.

Стосовно дати Листа, яка є пізнішою від
дати договору відступлення права
вимоги, колегія зазначає, що такий Лист
є згодою на вже укладений договір, та
вважається, що на момент подачі позову
до суду була необхідна згода на
передачу прав за договором підряду №858
від 03.04.2009 р. у ТОВ «МК Партнер».

Таким чином, Товариство з обмеженою
відповідальністю «МК-Партнер» мало
згоду позивача на укладення договору
про відступлення права вимоги з
Фізичною особою-підприємцем Требух Г.М.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що вимога позивача про
визнання недійсним договору
відступлення права вимоги (цесії) №
1-0817/1 від 17.08.2012 р. є необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного
не спростовують та відхиляються
колегією суддів.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що рішення
Господарського суду м. Києва від 12.12.2013
р. прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв`язок»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв`язок»
залишити без задоволення, рішення
господарського суду м. Києва від 12.12.2013
р. у справі № 910/15086/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/15086/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам
та прокуратурі.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран