ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року
Справа № 925/1979/13

За позовом публічного акціонерного
товариства "Експоінвест"

до публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" в особі
Дніпровської філії ПАТ "Укрінбанк"

про визнання недійсними договору та
додаткових договорів до нього

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання
Сиволовська О.І.

Представники сторін:

від позивача: Бас В.М. за довіреністю
від 09.09.2013р.;

від відповідача: Синельников Є.В. за
довіреністю від 03.12.2013р.

Публічне акціонерне товариство
"Експоінвест" звернулося до
господарського суду Черкаської
області із позовною заявою до
публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" в особі
Дніпровської філії ПАТ "Укрінбанк" про
визнання недійсними укладених між
сторонами кредитного договору від
10.08.2007р. №2007-70 та додаткових договорів
до нього від 24.10.2007р. №1, від 03.12.2007р. №2,
від 19.03.2008р. №3, від 14.10.2008р. №4, від
01.12.2008р. №5, від 29.12.2008р. №6, від 13.05.2010р.
№7, від 30.06.2010р. №8 і від 06.08.2010р. №9 з
підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 та 233
Цивільного кодексу України, ст. 207
Господарського кодексу України.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що спірний договір був
укладений ним під впливом тяжких
обставин і на вкрай невигідних умовах,
чим відповідач скористався. За
твердженням позивача тяжкі обставини,
під впливом яких ним був укладений
спірний договір, полягали у
необхідності запобігання руйнуванню
об'єктів незавершеного будівництва,
завершення цього будівництва,
повернення кредиту ЧОД ВАТ "Райффайзен
Банк Аваль" і уникнення
неплатоспроможності, а вкрай невигідні
умови спірного договору полягали у
встановленні завищеної процентної
ставки за користування кредитом у
порівнянні із середньозваженою
процентною ставкою за кредитами у
національній валюті у 2007р.

Крім того, позивач вказав на
невідповідність спірного договору
вимогам ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу
України та ч. 5 ст. 49 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", ст. 41
Закону України "Про господарські
товариства", а також на невідповідність
додаткового договору від 13.05.2010р. №7
вимогам п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
і ч. 3 ст. 10561 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 04.12.2013р. господарський суд
Черкаської області прийняв позовну
заяву Черкаської міської ради до
розгляду, порушив провадження у даній
справі і призначив її розгляд у
судовому засіданні на 9 годину 30 хвилин
24.12.2013р. у приміщенні господарського
суду Черкаської області.

Ухвалою від 24.12.2013р. господарський суд
Черкаської області в зв'язку з
нез'явленням представника позивача в
судове засідання відклав розгляд
справи на 10 годину 14.01.2014р. у приміщенні
господарського суду Черкаської
області.

Ухвалою від 14.01.2014р. господарський суд
Черкаської області у зв'язку з
необхідністю витребування від
відповідача нових доказів відкладав
розгляд справи на 10 годину 30.01.2014р. у
приміщенні господарського суду
Черкаської області.

Ухвалою від 30.01.2014р. господарський суд
Черкаської області за клопотанням
представника позивача продовжив строк
розгляду справи на 15 днів по 18.02.2014р. і у
зв'язку з нез'явленням представника
відповідача у судове засідання,
призначене на 30.01.2014р., та неподанням
ним витребуваних ухвалою від 14.01.2014р.
доказів відклав розгляд справи на 10
годину 14.02.2014р. у приміщенні
господарського суду Черкаської
області.

Відповідач у відзиві на позов
заперечив проти останнього, пославшись
при цьому на недоведеність позивачем
наявності у нього тяжких обставин при
укладенні спірного договору і вкрай
невигідних умов останнього та на
відповідність спірного договору та
додаткових договорів до нього вимогам
чинного законодавства.

Також відповідач заявив у відзиві на
позов про необхідність припинення
провадження у справі в частині вимоги
про визнання недійсним додаткового
договору від 13.05.2010р. №7 на підставі п. 2
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з тим, що
рішенням господарського суду
Черкаської області від 01.02.2013р. у справі
№16/925/25/13-г за позовом публічного
акціонерного товариства "Експоінвест"
до публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" в особі
Дніпровської філії публічного
акціонерного товариства "Укрінбанк"
про визнання недійсним додаткового
договору від 13.05.2010р. №7 до кредитного
договору від 10.08.2007р. №2007-70 був
вирішений господарський спір між тими
ж сторонами, про той же предмет і з тих
же підстав.

У судовому засіданні, яке відбулося
14.02.2014р. за участю представників обох
сторін, представник позивача підтримав
позов з викладених у ньому підстав, а
представник відповідача заперечив
проти позову з підстав, викладених у
відзиві на позов.

Дослідивши наявні у справі письмові
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський
суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 01.02.2013р. у справі
№16/925/25/13-г за позовом публічного
акціонерного товариства "Експоінвест"
до публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" в особі
Дніпровської філії публічного
акціонерного товариства "Укрінбанк"
про визнання недійсним додаткового
договору від 13.05.2010р. №7 до кредитного
договору від 10.08.2007р. №2007-70 встановлені
та матеріалами даної справи
підтверджуються наступні фактичні
обставини.

10 серпня 2007р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк", як
банк, в особі директора Дніпровської
філії і закрите акціонерне товариство
"Експоінвест", як позичальник, в особі
голови правління товариства уклали
кредитний договір №2007-70 (далі -
кредитний договір №2007-70), згідно з п. 3.1
якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредит на умовах
відновлювальної кредитної лінії на
термін по 07.08.2009р. включно з лімітом
заборгованості по кредитній лінії в
розмірі 8768100 грн. з погашенням згідно з
графіком зменшення ліміту
заборгованості.

У п. 3.2.1 кредитного договору №2007-70 його
сторони визначили таке призначення
кредиту: на погашення кредиту в ЧОД ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" в розмірі 4671500
грн., на поповнення обігових коштів для
фінансування поточних виробничих
витрат, пов'язаних з будівництвом
вбудовано-прибудованих приміщень,
розташованих за адресою: м. Черкаси,
вул. Героїв Дніпра, 61-63, в тому числі на
придбання будівельних матеріалів,
розрахунків з будівельними
організаціями, виплати заробітної
плати та прирівняних до неї платежів.

Відповідно до п. 3.4.1 кредитного
договору №2007-70 позичальник
зобов'язався сплачувати банку проценти
в розмірі 21% річних.

Згідно з п. 3.5.1 кредитного договору
№2007-70 граничним терміном повернення
кредиту є 07.08.2009р. з урахуванням
встановленого цим договором графіку
зменшення ліміту кредитної лінії.
Повернення кредиту відбувається
шляхом перерахування коштів
позичальником на рахунок, вказаний в п.
5.1.3 цього договору.

24 жовтня 2007р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №1 до кредитного договору
№2007-70, яким на зміну п. 3.1 цього договору
зменшили ліміт заборгованості по
кредитній лінії до 8508100 грн.

3 грудня 2007р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №2 до кредитного договору
№2007-70, яким на зміну п. 3.1 цього договору
збільшили ліміт заборгованості по
кредитній лінії до 11593800 грн., в
доповнення п. 3.2.1 кредитного договору
№2007-70 передбачили використання
позичальником 1357,7 тис. грн. кредиту на
завершення фінансування будівництва
вбудовано-прибудованих приміщень
побутового обслуговування загальною
площею 3303,3 кв.м. за адресою: м. Черкаси,
вул. Героїв Дніпра, буд. 61-63, згідно з
договором на дольову участь в
будівництві вбудовано-прибудованих
приміщень від 21.12.2005р. з додатковими
угодами від 27.07.2007р. №1 та від 14.11.2007р. №2,
укладеними між ЗАТ "Експоінвест" та БО
"Інтербуд" УСВА, і 1468 тис. грн. на
фінансування будівництва 14 квартир
12-поверхового житлового будинку за
адресою: м. Черкаси, вул. Героїв Дніпра,
буд. 25, згідно з договором на дольову
участь в будівництві від 21.12.2005р. з
додатковою угодою від 14.11.2007р. №1,
укладеними між ЗАТ "Експоінвест" та БО
"Інтербуд" УСВА, та на заміну п. 3.4.1
кредитного договору№2007-70 встановили з
03.12.2007р. процентну ставку за
користування кредитом в розмірі 18%
річних, а з 02.11.2008р. в розмірі 21% річних.

19 березня 2008р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №3 до кредитного договору
№2007-70, яким на зміну п. 3.1 цього договору
збільшили ліміт заборгованості по
кредитній лінії до 14900000 грн. і в
доповнення п. 3.3.1 кредитного договору
№2007-70 встановили такий графік зниження
ліміту заборгованості по кредиту:
щомісячно рівними частинами, починаючи
з другого року користування кредитними
коштами.

14 жовтня 2008р. р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №4 до кредитного договору
№2007-70, яким на зміну п. 3.5.1 цього
договору встановили наступний графік
зниження ліміту заборгованості по
кредиту: у жовтні 2008р. - 2484 тис. грн., з
листопада 2008р. - щомісячно рівними
частинами по 1242 тис. грн.

1 грудня 2008р. р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №5 до кредитного договору
№2007-70, яким на зміну п. 3.5.1 цього
договору встановили наступний графік
зниження ліміту заборгованості по
кредиту : до 22.11.2008р. - 100 тис. грн., до
12.12.2008р. - 3626 тис. грн., з січня 2009р. по
03.08.2009р. - щомісячно рівними частинами
по 1242 тис. грн., до 07.08.2009р. - 1238 тис. грн.

29 грудня 2008р. р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №6 до кредитного договору
№2007-70, яким на зміну п. 3.5.1 цього
договору встановили наступний графік
зниження ліміту заборгованості: з
грудня 2008р. по лютий 2009р. по 20 тис. грн.,
з березня 2009р. по липень 2009р. - по 2456,60
тис. грн., та в останній місяць (серпень
2009р.) - 2457 тис. грн.

Загальними зборами акціонерів
закритого акціонерного товариства
"Експоінвест", оформленими протоколом
від 05.05.2010р., прийнято рішення про
продовження терміну дії кредитного
договору №2007-70 до 10.08.2011р., про
погодження збільшення ліміту
заборгованості по кредитній лінії за
кредитним договором №2007-70 до 22000000 грн.
та збільшення процентної ставки за
користування кредитом до 25%.

13 травня 2010р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №7 до кредитного договору
№2007-70, згідно з яким, зокрема:

на зміну п. 3.1, п. 3.5.1 цього договору
передбачили надання банком
позичальнику не відновлювальної
кредитної лінії до 10.08.2011р. у розмірі
22000000 грн. з погашенням кредитної
заборгованості одноразово в кінці
строку користування кредитними
коштами з можливістю дострокового
погашення відповідно до фактичного
надходження коштів від продажу
об'єктів нерухомості;

в доповнення п. 3.2.1 кредитного договору
№2007-70 передбачили використання
позичальником 3562323 грн. 15 коп. для
сплати прострочених процентів за
договором за період квітня 2009р. по
01.05.2010р., 844377 грн. 23 коп. для поповнення
обігових коштів та розрахунків з
кредиторами, в т.ч. для забезпечення
погашення заборгованості осіб,
пов'язаних із ЗАТ "Експоінвест" о по
кредитних договорах з АТ "Укрінбанк",
2814299 грн. 62 коп. на сплату процентів, які
будуть нараховуватися протягом травня
- грудня 2010р. за користування
кредитними коштами за договором;

доповнили кредитний договір №2007-70
пунктом 3.3.3 яким встановили графік
вибірки кредитних коштів в межах
збільшеного ліміту заборгованості по
кредитній лінії;

на зміну п. 3.4.1 кредитного договору
№2007-70 передбачили, що позичальник
сплачує банку проценти в розмірі 25%
річних, а в разі не виконання
позичальником умов пункту 5.3.13 договору
з 01.06.2010р. процентна ставка за
користування кредитом встановлюється
в розмірі 30% річних;

доповнили кредитний договір №2007-70
пунктом 5.3.13 такого змісту: "В строк до
01.06.2010 року позичальник зобов'язується
укласти договір з АТ "Укрінбанк" на
обслуговування зарплатного проекту".

30 червня 2010р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №8 до кредитного договору
№2007-70, яким визначили нові порядок і
строки нарахування та сплати процентів
за користування кредитом та черговість
погашення заборгованості.

6 серпня 2010р. акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" і
закрите акціонерне товариство
"Експоінвест" уклали додатковий
договір №9 до кредитного договору
№2007-70, яким на зміну п. 3.3.3 і п. 3.4.1 цього
договору встановили новий графік
вибірки кредитних коштів в межах
збільшеного ліміту заборгованості по
кредитній лінії і зменшили розмір
процентів за користування кредитними
коштами з 25% до 22,5% річних.

В подальшому закрите акціонерне
товариство "Експоінвест" було
перейменовано у приватне акціонерне
товариство "Експоінвест", що
підтверджується витягом із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 26.11.2013р.

Стаття 42 Господарського кодексу
України визначає підприємництво як
самостійну, ініціативну, систематичну,
на власний ризик господарську
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Основою здійснення підприємництва
згідно з ст. 44 Господарського кодексу
України є: вільний вибір підприємцем
видів підприємницької діяльності;
самостійне формування підприємцем
програми діяльності, вибір
постачальників і споживачів продукції,
що виробляється, залучення
матеріально-технічних, фінансових та
інших видів ресурсів, використання
яких не обмежено законом, встановлення
цін на продукцію та послуги відповідно
до закону; комерційний розрахунок та
власний комерційний ризик та інше.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Частини 1 та 2 ст. 180 Господарського
кодексу України передбачають, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628
Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України визначено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу
України правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Частина 1 ст. 207 Господарського кодексу
України передбачає, що господарське
зобов'язання, яке не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Пленум Верховного Суду України у п. 23
своєї постанови від 06.11.2009р. №9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" роз'яснив, що правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 Цивільного кодексу
України, якщо його вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.
Тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин. Особа (фізична чи юридична)
має вчиняти такий правочин
добровільно, без наявності насильства,
обману чи помилки. Особа, яка оскаржує
правочин, має довести, що за
відсутності тяжкої обставини правочин
не було б вчинено взагалі або вчинено
не на таких умовах.

У п. 3.10 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначається, що ознаками
правочину, який підпадає під дію статті
233 ЦК України, є вчинення особою
правочину на вкрай невигідних для себе
умовах (зокрема, реалізації за низьку
оплату майна, що має значну цінність),
під впливом тяжкої для неї обставини
(наприклад, під загрозою банкрутства) і
добровільно, тобто за відсутності
насильства, обману чи помилки, можливо,
навіть з ініціативи самого позивача.
Доведення того, що за відсутності
тяжкої обставини правочин не було б
вчинено або було б вчинено на інших
умовах, покладається на позивача.

Усі істотні умови кредитного договору
№2007-70 погоджені сторонами на основі їх
вільного волевиявлення.

З вказаного у 3.2.1 кредитного договору
№2007-70 призначення кредиту: на
погашення кредиту в ЧОД ВАТ "Райффайзен
Банк Аваль", на поповнення обігових
коштів для фінансування поточних
виробничих витрат, пов'язаних з
будівництвом вбудовано-прибудованих
приміщень, в тому числі: на придбання
будівельних матеріалів, розрахунків з
будівельними організаціями, виплати
заробітної плати та прирівняних до неї
платежів, вбачається спрямованість
цього договору на здійснення позивачем
вільно вибраного ним виду
підприємницької діяльності.

Відтак вказана в позові, як тяжка для
позивача обставина, необхідність
повернення кредиту ЧОД ВАТ "Райффайзен
Банк Аваль" та завершення будівництва
об'єктів незавершеного будівництва
насправді для позивача не є тяжкою
обставиною в розумінні ст. 233
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Позивач вказав у позові, як на тяжкі для
нього обставини, на загрозу руйнування
об'єктів незавершеного будівництва і
загрозу неплатоспроможності позивача,
проте доказів на підтвердження
наявності таких загроз господарському
суду не надав.

Доводи позивача про крайню
невигідність для нього умов кредитного
договору №2007-70 стосовно завищеної
процентної ставки за користування
кредитом є неспроможними через
недоречність посилання при цьому
позивача на середньозважену процентну
ставку за кредитами у національній
валюті в 2007р., оскільки
середньозваженість процентної ставки
не виключає застосування як меншої так
і більшої за неї процентної ставки,
виходячи із певних обставин
конкретного випадку кредитування. У
даному випадку позивач не доказав
реальної можливості укладення ним на
той час кредитного договору з іншими
ніж відповідач банками чи фінансовими
установами на більш вигідних умовах
щодо процентної ставки за користування
кредитом.

Отже, позивач не довів, що кредитний
договір №2007-70 укладено ним під впливом
тяжкої для нього обставини і на вкрай
невигідних умовах.

Частина 3 ст. 10561 Цивільного кодексу
України в редакції, чинній на день
укладення додаткового договору від
13.05.2010р. №7, передбачала, що умова
договору щодо права банку, іншої
фінансової установи змінювати розмір
процентів в односторонньому порядку є
нікчемною.

Частиною 3 ст. 1066 Цивільного кодексу
України встановлено, що банк не має
права визначати та контролювати
напрями використання грошових коштів
клієнта та встановлювати інші, не
передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" банк
зобов'язаний при наданні кредитів
додержуватись основних принципів
кредитування, у тому числі перевіряти
кредитоспроможність позичальників та
наявність забезпечення кредитів,
додержуватись встановлених
Національним банком України вимог щодо
концентрації ризиків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" договір про надання
фінансових послуг повинен містити
розмір фінансового активу, зазначений
у грошовому виразі, строки його
внесення та умови взаєморозрахунків.

Пункт "і" ч. 5 ст. 41 Закону України "Про
господарські товариства" до
компетенції загальних зборів
товариства відносить затвердження
договорів (угод), укладених на суму, що
перевищує вказану в статуті
товариства.

Кредитний договір №2007-70 та додаткові
договори до нього №1-9 не містять умови
щодо права банку змінювати розмір
фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку.

Докази невиконання відповідачем при
укладенні кредитного договору №2007-70
передбачених ч. 5 ст. 49 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
зобов'язань щодо додержання основних
принципів кредитування, у тому числі
щодо перевірки кредитоспроможності
позичальника та наявності
забезпечення кредиту, додержання
встановлених Національним банком
України вимог щодо концентрації
ризиків, відсутні.

Додатковий договір від 13.05.2010р. №7 не
суперечить вимогам частини 3 ст. 1066
Цивільного кодексу України, згідно з
якою договором можна передбачати
обмеження права клієнта банку
(володільця банківського рахунку) на
розпорядження грошовими коштами, та
вимогам п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг",
оскільки містить розмір фінансового
активу, зазначений у грошовому виразі,
строки його внесення та умови
взаєморозрахунків.

Пленум Верховного Суду України у п. 40
своєї постанови від 24.10.2008р. №13 " Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів" роз'яснив, що в
пункті "і" частини п'ятої статті 41
Закону про господарські товариства до
компетенції загальних зборів
віднесено затвердження договорів
(угод), укладених на суму, що перевищує
вказану в статуті товариства, а не їх
укладення. У разі, якщо в установчих
документах товариства право
виконавчого органу товариства на
укладення договору не обмежено, факт
незатвердження договору після
укладення не зумовлює його
недійсності.

Статутом закритого акціонерного
товариства "Експоінвест" право голови
правління на укладення договорів від
імені цього товариства не обмежене,
тому незатвердження загальними
зборами названого товариства
кредитного договору №2007-70 та
додаткових договорів до нього №1-9
після їх укладення не зумовлює їх
недійсності.

Таким чином, позивач не довів, що
кредитний договір №2007-70 та додаткові
договори до нього №1-9 не відповідають
вимогам законодавства.

За таких обставин позов задоволенню не
підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 01.02.2013р. у справі
№16/925/25/13-г за позовом публічного
акціонерного товариства "Експоінвест"
до публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" в особі
Дніпровської філії публічного
акціонерного товариства "Укрінбанк"
про визнання недійсним додаткового
договору від 13.05.2010р. №7 до кредитного
договору від 10.08.2007р. №2007-70 був
вирішений господарський спір між тими
ж сторонами, про той же предмет в
частині вимоги про визнання недійсним
додаткового договору від 13.05.2010р. №7 з
підстав (виходячи із позовної заяви)
укладення цього додаткового договору
під впливом тяжких обставин і на вкрай
невигідних умовах, а також з підстав
невідповідності вимогам законодавства
через не спрямованість його на реальне
настання правових наслідків,
невідповідність договору воєвиявленню
позичальника, створення дисбалансу
договірних прав і інтересів сторін та
невідповідність вимогам ч. 3 ст. 10561
Цивільного кодексу України.

У даній справі позивач вимагає
визнання недійсним додаткового
договору від 13.05.2010р. №7 з підстав
недійсності основного кредитного
договору від 10.08.2007р. №2007-70 через
укладення останнього під впливом
тяжких обставин і на вкрай невигідних
умовах та через невідповідність цього
основного договору вимогам
законодавства, а також через
невідповідність додаткового договору
від 13.05.2010р. №7 вимогам законодавства, а
саме п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
і ч. 3 ст. 10561 Цивільного кодексу України.

Таким чином, рішенням господарського
суду Черкаської області від 01.02.2013р. у
справі №16/925/25/13-г вирішений
господарський спір між тими ж
сторонами про визнання недійсним
додаткового договору від 13.05.2010р. №7 до
кредитного договору від 10.08.2007р. №2007-70
лише з підстав невідповідності його
вимогам ч. 3 ст. 10561 Цивільного кодексу
України.

З огляду на викладене провадження у
справі в частині вимоги про визнання
недійсним додаткового договору від
13.05.2010р. №7 до кредитного договору від
10.08.2007р. №2007-70 з підстав
невідповідності його вимогам ч. 3 ст. 10561
Цивільного кодексу України підлягає
припиненню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України,

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 80, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в
частині вимоги про визнання недійсним
додаткового договору від 13.05.2010р. №7 до
кредитного договору від 10.08.2007р. №2007-70
з підстав невідповідності його вимогам
ч. 3 ст. 10561 Цивільного кодексу України.

У задоволенні решти позову відмовити.

Це рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду у порядку та
строки, передбачені розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено і підписано
17.02.2014р.

СУДДЯ
М.В. Дорошенко