ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 лютого 2014 р. Справа № 902/56/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Матвійчука Василя
Васильовича розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю «Суффле Агро
Україна»

(30000, м. Хмельницька область,
м. Славута, вул. Острозька, 138)

до: фермерського господарства
«Перлина Поділля - 2011»

(23511, Вінницька область,
Шаргородський район, с. Перепільчинці,

вул. Леніна, 2)

про стягнення 550 568,45 грн.

при секретарі судового засідання
Солоненко Т.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сеффле Агро
Україна» звернулось до господарського
суду Вінницької області з позовом про
стягнення з фермерського господарства
«Перлина Поділля - 2011» заборгованості в
розмірі 550 568,45 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що 08.02.2013
року між сторонами укладено договір
поставки № 1045 за умовами якого позивач
поставив на адресу відповідача
сільськогосподарську продукцію на
суму 941 148,45 грн.. Розрахунки за
поставлений товар відповідач
зобов'язався провести у строк
визначений п. 2.5. договору.

В рахунок проведення розрахунків за
зазначеним договором відповідач
повернув частину товару на суму 28 770,00
грн.. Крім того, внаслідок зарахування
зустрічної поставки відповідача,
заборгованість зменшилась на 361 810,00
грн.. Таким чином, станом на день
звернення до суду, за відповідачем
рахується заборгованість в розмірі 550
568,45 грн..

Ухвалою суду від 17.01.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/56/14 з призначенням до розгляду в
судовому засіданні.

Ухвалою суду від 04.02.2014 року розгляд
справи відкладено на 20.02.2014 року та
зобов'язано відповідача виконати
вимоги ухвали суду від 17.01.2014 року в
частині надання доказів необхідних для
розгляду справи.

При розгляді справи встановлено, що
відповідач не скористався своїми
правами, не надавши визначених судом
доказів та не забезпечивши явки свого
представника. Про час та місце
слухання справи повідомлений завчасно
та належним чином, що стверджується
поштовим повідомленням № 864 від 13.02.2014
року.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

При цьому суд констатує, що
відповідачем не подано жодного
клопотання, заяви, телеграми, в тому
рахунку і щодо перенесення розгляду
справи, її відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

За викладених вище обставин справу
розглянуто за наявними у ній
матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

08 лютого 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Сеффле
Агро Україна» (позивач, за договором
Продавець) та фермерським
господарством «Перлина Поділля - 2011»
(відповідач, за договором Покупець)
укладено договір поставки № 1045.

Відповідно до п. 1.1. договору Продавець
зобов'язується поставляти, а Покупець
приймати та оплачувати вартість
сільськогосподарських товарів (надалі
товар).

Якість товару, що постачається за даним
договором повинна відповідати нормам
ДСТУ та зазначається у додаткових
угодах до даного договору (п. 2.1.
договору).

Кількість товару, його ціна та загальна
вартість кожної конкретної партії
поставки, а також інші істотні умови
поставки зазначаються сторонами у
додаткових угодах та специфікаціях до
даного договору. (п. 2.2. договору).

Покупець зобов'язується оплатити
вартість товару не пізніше 31 жовтня 2013
року, якщо інші строки не будуть
погоджені сторонами у додатках до
даного договору (п. 2.5. договору).

08 лютого 2014 року сторонами підписано
ряд додаткових угод № 1045н, № 1045с, № 1045з,
№ 1045к, умовами яких погоджено
найменування товару, його якість та
кількість.

Згідно специфікацій № 1/3, № 2/3 до
договору, строк оплати товару
встановлено до 31.10.2013 року.

Згідно специфікацій № 1/Я, № 1/К, № 1/С до
договору, строк оплати товару
встановлено до 30.09.2013 року.

На виконання взятих на себе за
договором зобов'язань позивачем на
підставі видаткових накладних №
З-00000609 від 19.04.2013 року, № З-00000842 від
21.05.2013 року, № З-00000363 від 17.04.2013 року,
З-00000115 від 12.03.2013 року, № З-00000374 від
12.04.2013 року, № З-00000580 від 17.04.2013 року, №
З-00000784 від 14.05.2013 року, № З-00000945 від
12.06.2013 року поставлено відповідачу
товар на загальну суму 941 148,45 грн., який
останній отримав згідно довіреностей
серія ПП № 70 від 19.04.2013 року, серія ПП № 4
від 21.05.2013 року, серія ПП № 69 від 18.04.2013
року, серія ПП № 60 від 11.03.2013 року, серія
ПП № 65 від 12.04.2013 року, серія ПП № 68 від
17.04.2013 року.

Як свідчать матеріали справи, зокрема
накладна на повернення № З-00000002 від
03.05.2013 року, відповідачем повернуто
позивачу товар на суму 28 770,00 грн..

Крім того, згідно заяви № 11/з від 23.12.2013
року про зарахування зустрічних
однорідних вимог, позивачем проведено
зарахування зустрічних однорідних
вимог в розмірі 361 810, 00 грн..

Таким чином, станом на день розгляду
справи сума заборгованості за
договором становить 550 568,45 грн..

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару, за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті
сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до частини першої статті 222
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимогу позивача
про стягнення боргу в розмірі 550 568,45
грн. правомірною та обґрунтованою з
огляду на що задовольняє її в повному
обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам
відповідач не подав до суду доказів в
спростування позовних вимог в частині
стягнення боргу (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів).

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов
висновку про задоволення позову в
повному обсязі з розподілом судових
витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115
Господарського процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з фермерського
господарства «Перлина Поділля - 2011»
(23511, Вінницька область, Шаргородський
район, с. Перепільчинці, вул. Леніна, 2,
) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю «Суффле
Агро Україна» (30000, м. Хмельницька
область, м. Славута, вул. Острозька, 138,
) 550 568 (п'ятсот п'ятдесят
тисяч п'ятсот шістдесят вісім) грн. 45
коп. - боргу; 11 011 (одинадцять тисяч
одинадцять) грн. 38 коп. - витрат зі
сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити
сторонам рекомендованим листом.

Повне рішення складено 24.02.2014р.

Суддя
Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справ

2- позивачу (30000, м. Хмельницька область,
м. Славута, вул. Острозька, 138)

3 - відповідачу (23511, Вінницька область,
Шаргородський район, с. Перепільчинці,
вул. Леніна, 2)