КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р. Справа№ 910/20722/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Мишакова
Ю.А.

від відповідача - 1
Долгополова І.С.

від відповідача - 2
Слободянюк О.О.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства «Сільпо Рітейл» на рішення
Господарського суду міста Києва від
19.11.2013 року (суддя Шкурдова Л.М.

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Сільпо
Рітейл»

до Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»

Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експансія»

про визнання недійсним
пунктів договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ПАТ «Сільпо Рітейл»
звернулися до Господарського суду
міста Києва з позовом до ПАТ «ВТБ Банк»
та ТОВ «Експансія» про визнання
недійсним пунктів договору.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.11.2013 року в задоволенні
позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального права, при неповному
з`ясуванні обставин, що мають значення
для справи, а тому просить суд
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 19.11.2013 року та постановити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013 року
колегією суддів прийнято до
провадження апеляційну скаргу і
призначено до розгляду.

Через відділ документального
забезпечення до суду від відповідача - 1
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він зазначає, що рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва без змін.

Представники сторін в судове засідання
з`явилися та надали усні пояснення
стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

17.05.2006 року між ТОВ «Експансія» та ПАТ
«ВТБ Банк» був укладений договір про
надання мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії № 10-0604/179к.

Між позивачем та відповідачем - 1
існують правовідносини у вигляді
укладених іпотечних договорів в
забезпечення зобов`язань за договором
про внесення змін № 10 від 30.11.2011 року до
вказаного вище договору від 17.05.2006 року.

Предметом договору про надання
мультивалютної відновлювальної
відкличної кредитної лінії № 10-0604/179к є
надання позичальнику кредиту у вигляді
мультивалютної відновлювальної
відкличної кредитної лінії в сумі
7500000,00 дол. США. Позичальник
зобов'язався прийняти, належним чином
використати та повернути банку кредит
не пізніше 13.05.2013 року, а також сплатити
плату за кредит та виконати інші
зобов'язання у повному обсязі і на
умовах та в строки, ви значені
договором. Зокрема п. 4.3.13 Кредитного
договору позичальник (відповідач 2)
зобов'язався перед кредитодавцем
(відповідач 1): протягом строку дії
цього договору без попереднього
письмового погодження з банком
позичальник зобов'язаний та
зобов'язується забезпечити виконання
учасниками угоди:

4.3.13.1 не надавати кредити та/або
гарантії третім особам та/або не
виступати поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1 000 000,00 доларів США на одну
юридичну особу протягом календарного
року, за виключенням:

п. 4.3.13.1.1. надання кредитів, гарантій на
користь позичальника, учасників угоди
та інших осіб, що увійшли до складу
групи компаній «FOZZY GROUP»;

п. 4.3.13.1.2 надання майнових порук по
зобов'язанням позичальника та/або по
зобов'язанням учасників угоди та/або по
зобов'язанням інших осіб, що увійшли до
складу групи компаній «FOZZY GROUP», якщо
майно, що буде предметом майнової
поруки, було придбане або
придбавається частково або повністю за
рахунок кредиту, що отриманий після
укладання договору №10 про внесення
змін до цього договору;

п. 4.3.13.1.3 надання порук/гарантій по
зобов'язанням позичальника, учасників
угоди та інших осіб, що увійшли до
складу групи компаній «FOZZY GROUP», у
випадку якщо поручитель/гарант надає
поруку/гарантію по зобов'язанням
юридичної особи, за зобов'язаннями якої
поручитель/гарант надав
поруку/гарантію перед Банком.

Позивач стверджує, що п.п. 4.3.13.1 договору
«не надавати кредити та/або гарантії
третім особам та/або не виступати
поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1 000 000,00 доларів США на одну
юридичну особу протягом календарного
року» безпосередньо зачіпає його
інтереси та обмежує його права як
суб'єкта підприємницької діяльності,
але яким чином домовленість
кредитодавця і позичальника зачіпає
інтереси третьої особи - не сторони по
договору, позивачем не доведено.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 ст. 627 ЦК України визначає, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, обов'язок забезпечити виконання
п. 4.3.13 та п.п. 4.3.13.1 Кредитного договору
покладено безпосередньо на
відповідача 2 та в жодному разі не
покладено на позивача.

Тому у випадку неможливості
забезпечення відповідачем 2 виконання
вказаних вище пунктів кредитних
договорів компаніями, що входять до
складу групи компаній «FOZZY GROUP» даний
обов'язок покладається на відповідача
2, оскільки він є стороною кредитного
договору та входить до складу цієї
групи компаній.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Позовні вимоги приватного
акціонерного товариства «Сільпо
Рітейл» задоволенню не підлягають
враховуючи те, що позивачем не доведено
порушення п.п. 4.3.13.1 кредитного
договору № 10-0604/179к від 17.05.2006 року,
укладеного між Публічним акціонерним
товариством «ВТБ Банк» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Експансія», його прав та охоронюваних
законом інтересів чи створення для
нього зобов'язань.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та надані позивачами докази,
враховуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з`ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Приватного акціонерного
товариства «Сільпо Рітейл», а тому
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Сільпо
Рітейл» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Сільпо
Рітейл» залишається без задоволення,
судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Сільпо
Рітейл» залишити без задоволення,
рішення Господарського суду м. Києва
від 19.11.2013 року у справі № 910/20722/13- без
змін.

Матеріали справи № 910/20722/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов