м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19449/13 11.02.14

За позовом державного
підприємства "Донецька залізниця"

до державного підприємства
"Управління промислових підприємств
державної адміністрації залізничного
транспорту України"

третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
державне підприємство
"Старокостянтинівський завод
залізобетонних шпал"

про заміну неякісної
продукції та стягнення штрафу 3 500,64 грн.

Суддя Удалова О.Г. (головуюча)

Суддя Грєхова О.А.

Суддя Марченко О.В.

за участю представників учасників
процесу:

від позивача Чмовж В.С. (за
довіреністю)

від відповідача Ткачук Т.В. (за
довіреністю)

від третьої особи Гуменний С.І. (за
довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Донецька
залізниця" звернулося до
Господарського суду м. Києва з позовом
до державного підприємства "Управління
промислових підприємств державної
адміністрації залізничного транспорту
України" про заміну неякісної
продукції та стягнення штрафу 3 500,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані поставкою
неякісної продукції за договором №
Д/НХ-13122/НЮ від 11.03.2013 р. (стояків
залізобетонних для опор контактної
мережі залізниць СВ-10,5-3,6 А 500 С у
кількості 13 штук виробництва
державного підприємства
"Старокостянтинівський завод
залізобетонних шпал").

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 р. порушено провадження
у справі № 910/19449/13 та призначено її до
розгляду на 05.11.2013 р.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав суду відзив на позовну
заяву та клопотання про залучення до
участі у справу як третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
державного підприємства
"Старокостянтинівський завод
залізобетонних шпал".

Відповідач заявлені позовні вимоги
відхилив з огляду на те, що поставку
продукції було здійснено залізничним
транспортом, зауважень щодо якості
та/або кількості продукції не
надходило.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 р. було залучено до
участі у справі як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача державне
підприємство "Старокостянтинівський
завод залізобетонних шпал" та
відкладено розгляд справи на 28.11.2013 р.

У судовому засіданні представником
позивача було надано документи по
справі.

Представниками позивача та
відповідача було подано спільне
клопотання про продовження строків
вирішення спору.

Представником відповідача надано
документи, які були залучені до
матеріалів справи.

Представники учасників процесу надали
суду усні пояснення по справі.

Клопотання про продовження строків
вирішення спору судом задоволено.

Судом оголошено перерву в судовому
засіданні до 19.12.2013 р.

Через канцелярію суду 18.12.2013 р. від
третьої особи надійшли письмові
пояснення, у яких остання заперечує
проти задоволення позовних вимог з тих
підстав, що нею на виконання умов
договору № ЦУПП-04/0002/13, укладеного з
відповідачем 31.01.2013 р., було поставлено
продукцію, якість якої відповідає
стандартам, які діють в Україні, ДСТУ,
ТУ, що підтверджується паспортом
якості та сертифікатом відповідності
на бланку Держспоживстандарту. З
огляду на викладене, третя особа
просила суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

19.12.2013 р. у судовому засіданні
представником позивача було надано
додаткові документи, які були залучені
до матеріалів справи.

У судовому засіданні представником
відповідача було надано суду письмові
пояснення щодо поставки продукції, в
яких відповідач зауважив, що
зобов'язання відповідача за договором
№ Д/НХ-13122/НЮ від 11.03.2013 р. перед
позивачем закінчуються після надання
продукції перевізнику (завантаження
продукції в контейнер), оскільки
відповідач не має зобов'язань за
договором перевезення. Крім того,
відповідач звертає увагу суду на той
факт, що відповідно до акту приймання
продукції (товарів по якості) від 27.04.2013
р. злам опор виник внаслідок
транспортування.

Таким чином, відповідач зазначає, що
пошкодження опор відбулося через
порушення правил перевезення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд дійшов висновку про
належність справи № 910/19449/13 до
категорії складних та необхідність
призначення колегіального розгляду
справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 р. було призначено
колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням голови Господарського
суду м. Києва від 19.12.2013 р. було
визначено склад колегії суддів, а саме:
Удалова О.Г. (головуючий), Грєхова О.А.,
Омельченко Л.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 р. справу № 910/19449/13 було
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду на 21.01.2014 р.

Представник відповідача надав
письмові пояснення, які були залучені
до матеріалів справи.

Представник позивача надав письмові
пояснення та документи, які були
залучені до матеріалів справи.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимог ухвали
не виконав, про час і місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Присутні у судовому засіданні
представники сторін надали суду усні
пояснення по справі.

У судовому засіданні представником
відповідача було надано суду письмові
пояснення по справі та міркування
стосовно доцільності призначення
судової експертизи, в яких сторона
проти проведення експертизи
заперечила.

Представником позивача у судовому
засіданні надано письмові пояснення по
суті спору, а також стосовно
доцільності проведення судової
експертизи.

Враховуючи неявку у судове засідання
представника третьої особи, суд дійшов
висновку відкласти розгляд справи на
11.02.2014р.

Суд зобов'язав учасників процесу
надати суду письмові пояснення щодо
моменту переходу права власності на
товар з урахуванням положень спірного
договору, письмові пояснення з
посиланням на документальні
підтвердження передачі для
перевезення товару належної якості.

Суд зобов'язав відповідача та третю
особу надати суду письмові пояснення
стосовно доцільності призначення
судової експертизи.

Через канцелярію суду 11.02.2014 р. від
третьої особи по справі надійшли
пояснення, в яких серед іншого
зазначено про відсутність
необхідності в проведенні експертизи.

Через канцелярію суду 11.02.2014 р. від
відповідача надійшли пояснення.

Через канцелярію суду 11.02.2014 р. від
відповідача надійшли пояснення щодо
доцільності призначення судової
експертизи.

У судове засідання 11.02.2014 р. з'явились
повноважні представники сторін.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги та дав пояснення по суті
спору.

Представник відповідача заперечував
проти позову та дав пояснення по суті
спору.

Представник третьої особи заперечував
проти позову та дав пояснення по суті
спору.

У судовому засіданні 11.02.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників процесу,
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив:

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу
України, ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

11.03.2013 р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір поставки
№ Д/НХ-13122/НЮ (далі - договір
поставки), за яким відповідач
зобов'язується поставити та передати у
власність, а відповідач прийняти та
оплатити продукцію
виробничо-технічного призначення,
найменування, кількість та ціни якої
вказуються в специфікаціях, які є
невід'ємними частинами договору та
надаються додатково.

За своєю правовою природою даний
правочин є договором поставки.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2.2.2. договору поставки
продукція, що поставляється за даним
договором, оплачується в сумі, що
включає в тому числі
транспортно-заготівельні витрати,
пов'язані з закупівлею продукції, що
постачається на умовах відповідно
Міжнародних правил тлумачення
торгових термінів «ІНКОТЕРМС» в
редакції 2010 року.

Згідно з п. 3.1. договору поставки якість
продукції, яка поставляється за даним
договором, повинна відповідати вимогам
нормативно-технологічній
документації; державним стандартам та
технічним умовам, які діють на Україні,
вказаним в специфікаціях до даного
договору, що підтверджується
сертифікатом відповідності, якщо
продукція сертифікована.

Відповідно до специфікації 1 до
договору поставки відповідач
зобов'язувався поставити позивачу:

- стояки СВ 10,5-3,6 А 500C - у кількості
116 штук;

- опори контактної мережі СС
136.6-3.1.Е (з гідроізоляцією без закладних
деталей) - у кількості 300 штук.

Згідно з ч. 4 ст. 265 Господарського
кодексу України сторони для визначення
умов договорів поставки мають право
використовувати відомі міжнародні
звичаї, рекомендації, правила
міжнародних органів та організацій,
якщо це не заборонено прямо або у
виключній формі цим Кодексом чи
законами України.

Можливість застосування правил
«ІНКОТЕРМС» при укладанні договорів
поставки між українськими суб'єктами
господарської діяльності
підтверджується також листом
Міністерства економіки України від
18.07.2011 р. № 4201-26/1134, наданим на виконання
доручення Кабінету Міністрів України
від 25.06.2011 р. № 29624/1/1-11.

Правила «ІНКОТЕРМС» представляють
скорочені за першими трьома літерами
торгівельні терміни, які відображають
підприємницьку практику в договорах
міжнародної купівлі-продажу товарів.

Правила «ІНКОТЕРМС» визначають в
основному обов'язки, вартість і ризики,
що виникають при доставці товару від
продавців до покупців.

Відповідно до п. 4.1. договору поставки
постачальник здійснює поставку
продукції залізничним транспортом
загального користування на умовах FСА
(франко-перевізник) станція
відправлення згідно з вимогами
«ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року) з
подальшим прямуванням продукції на
адресу покупця.

Згідно зі статтею А.4. «б» Поставка умов
FСА (франко-перевізник) правил
«ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року
поставка вважається здійсненою, якщо
назване місце перебуває за межами площ
продавця: коли товар наданий у
розпорядження перевізника чи іншої
особи, призначеної покупцем або
обраної продавцем відповідно до статті
А.З «а», не розвантаженим з
транспортного засобу продавця.

Відповідно до статті А.5 Перехід
ризиків, продавець зобов'язаний, з
урахуванням положень статті Б.5, нести
всі ризики втрати чи пошкодження
товару до моменту здійснення його
поставки у відповідності з статтею А.4.

Згідно зі статтею Б.5 покупець
зобов'язаний нести всі ризики втрати та
пошкодження товару: з моменту, коли він
є поставленим у відповідності зі
статтею А.4.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 Цивільного
кодексу України якщо з договору
купівлі-продажу (поставки) не випливає
обов'язок продавця доставити товар або
передати товар у його
місцезнаходженні, обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент здачі товару
перевізникові або організації зв'язку
для доставки покупцеві.

Згідно з п. 4.4. договору датою поставки
партії продукції вважається дата
відправлення цієї продукції, що
підтверджується штампом станції
відправлення на залізничній накладній,
на адресу вантажоодержувача, яка
вказується у рознарядці покупця.

Відповідно до штампу на залізничній
накладній № 34423483 (яка міститься в
матеріалах справи та яку надано
позивачем), 17.04.2013 р. третьою собою по
справі була здійснена поставка
залізобетонних опор, стояків СВ 10,5-3,6 А
500C у кількості 58 штук в залізничному
вагоні 65152506 ПВ 4 69.0 22000 22 УЗ зі станції та
залізниці відправлення -
Старокостянтинів ІІ (32337506 Ю-3АП) до
станції та залізниці призначення -
Артемівськ ІІ (П/К 48 4 9 46 0 3 ДОН).

Отже, враховуючи умови договору
поставки та умови FСА
(франко-перевізник) правил «ІНКОТЕРМС»
в редакції 2010 року, з цього моменту
власником товару, а також особою, що
несе всі ризики поставки, став позивач.

Згідно з п. 4.3. договору поставки
покупець несе всі витрати та
відповідальність по прийманню,
зберіганню та подальшому використанню
продукції, яка була поставлена
постачальником.

Між третьою особою по справі
(постачальником) та відповідачем
(замовником) 31.01.2013 р. було укладено
договір поставки за № ЦУПП-04/0002/13 на
поставку залізобетонної продукції в
асортименті, в тому числі на поставку
стояків залізобетонних для опор
контактної мережі залізниць СВ-10,5-3,6 А
500 С (далі - договір поставки заводом).

Відповідно до п. 1.2, № п/п 19 договору
поставки заводом, поставка стояків
залізобетонних здійснювалась
відповідно до ДСТ Б.В.2.6-2-2009 та робочих
креслень № 95н/1-ЕКБ.

Згідно п. 2.1 договору поставки заводом
постачальник повинен поставити
замовнику товар, якість якого
відповідає умовам державних
стандартів, які діють на Україні, ДСТУ,
ТУ що підтверджується паспортом,
кольоровою копією сертифікату
відповідності на бланку
Держспоживстандарту, паспортом якості
виробника.

Відповідно до п. 5.1 договору поставки
заводом поставка товару
постачальником замовнику проводиться
згідно з заявками замовника.
Відвантаження товару проводиться
рівномірними партіями тільки
письмової рознарядки замовника
протягом поточного місяця, яка є
підтвердженням готовності замовника
до прийому товару.

Згідно з п. 5.2 договору поставки заводом
місцем поставки товару є адреса
вантажоодержувача згідно з
рознарядкою.

Пунктом 5.4 договору поставки заводом
визначено, що датою поставки товару
вважається дата календарного штампу
станції відвантаження на залізничній
накладній.

Відповідно до рознарядки відповідача
від 13.03.2013 р. № ЦУПП-8/626 третьою особою
по справі було поставлено на адресу
вантажоодержувача, зазначеного в
рознарядці - Головний МТЗ, м.
Артемівськ, вул. Космонавтів, 4 - 58 шт.
опор залізобетонних, про що свідчить
штемпель на залізничній накладній від
17.04.2013 р.

Згідно з п. 3.3. договору поставки
вхідний контроль продукції
проводиться кінцевим
вантажоодержувачем - структурним
підрозділом залізниць згідно з
вимогами ГОСТ 24297-87.

Відповідно до п. 5.4. договору поставки,
приймання продукції здійснюється
покупцем відповідно до вимог,
регламентованих в ТУ, ДСТУ, ГОСТ та
інших нормативних документах,
зазначених в специфікаціях.

Згідно з абз. 8 ст. 1 Закону України «Про
підтвердження відповідності»
підтвердження відповідності - видача
документа (декларація про
відповідність або сертифікат
відповідності) на основі рішення, яке
приймається після проведення
відповідних (необхідних) процедур
оцінки відповідності, що довели
виконання встановлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про підтвердження відповідності»
виробник зобов'язаний надавати
постачальнику інформацію про
сертифікацію продукції шляхом
зазначення реєстраційних номерів
сертифікатів відповідності в
документах, згідно з якими
передається відповідна продукція.

На виконання зазначених вище вимог
чинного законодавства на
підтвердження відповідності товару та
вимог договору поставки заводом
третьою особою у справі надавався
сертифікат відповідності серії ВВ,
зареєстрований в реєстрі за №
UA1.099.0187666-11, залізобетонних віброваних
стояків вимогам ДСТУ Б.В.2.6-2.-2009 та
р/кресленням № 95н/1-ЕКБ (копія якого є в
матеріалах справи та надавалась суду
позивачем).

Підтвердженням якості поставленого
товару є паспорт якості на партію
товару вагону 65152506 від 17.04.2013 р. № 159.

До відвантаження замовнику
(відповідачу), залізобетонна продукція
третьої особи по справі пройшла
лабораторні випробування.

Так, відповідно до протоколів
випробувань (№ 9 від 14.06.2012 р., № 1 від
16.04.2013 р., № 2 від 17.04.2013 р.), якість
сировини, з якої вироблялись стояки
відповідала нормативним вимогам,
геометричні параметри опор
відповідали робочим кресленням №
95п/1-ЕКБ, якість бетонної поверхні
(раковини, місцеві нерівності, відколи
і т.д.) були в межах допуску робочих
креслень № 95п/1-ЕКБ.

Відповідно до ст. 679 Цивільного кодексу
України продавець відповідає за
недоліки товару, якщо покупець доведе,
що вони виникли до передання товару
покупцеві або з причин, які існували до
цього моменту.

Відповідачем та третьою особою
доведено та документально
підтверджено відсутність недоліків
залізобетонних опор, стояків СВ 10,5-3,6 А
500C - у кількості 58 штук, переданих 17.04.2013
р. позивачу відповідно до договору
поставки по накладній № 34423483 в
залізничному вагоні 65152506 ПВ 4 69.0 22000 22
УЗ, а позивачем, в свою чергу, не
доведено наявність цих недоліків у
продукції та наявність причин, які
існували до 17.04.2013 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
судову експертизу" судова експертиза -
це дослідження експертом на основі
спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи, що
перебуває у провадженні органів
досудового розслідування чи суду.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Відповідно до п. 2 постанови Пленум
Вищого господарського суду України № 4
від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" cудова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Неприпустимо ставити перед судовими
експертами правові питання, вирішення
яких чинним законодавством віднесено
до компетенції суду, зокрема, про
відповідність окремих нормативних
актів вимогам закону, про правову
оцінку дій сторін тощо.

З огляду на викладене вище, суд не
вбачає підстав для призначення судової
експертизи у справі.

Таким чином, правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 25.02.2014
р.

Суддя
О.Г. Удалова (головуюча)

Суддя
О.А. Грєхова

Суддя
О.В. Марченко