КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р.
справа№ 910/15097/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
- ОСОБА_2

відповідача - Скрипець В.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду м. Києва
від 19.11.2013 р.

у справі № 910/15097/13 (суддя - Котков О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деутек Україна»

про визнання положення третейської
угоди недійсним

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі -
позивач) звернувся з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деутек Україна»
(далі - відповідач) про визнання
недійсним п. 10.2 договору № 280302 від
28.03.2011 р. укладеного між ФОП ОСОБА_4 та
ТОВ «Деутек Україна», в якому міститься
третейське застереження.

Рішенням господарського суду м. Києва у
справі № 910/15097/13 від 19.11.2013 р. в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 19.11.2013
р., Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржуване рішення суду скасувати та
прийняти нове про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
скаржник зазначає, що п. 10.2 спірного
договору суперечить положенням ст. ст.
12, 17 Закону України «Про третейські
суди», а також не відповідає принципам
цивільного законодавства України,
зокрема справедливості, розумності та
добросовісності, внаслідок чого
вказаний пункт договору має бути
визнаний в судовому порядку недійсним.
Зокрема, в оскаржуваному пункті
договору не зазначено про Регламент
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації «Правова група «Преміум
Лекс»», який відповідно до
законодавства повинен бути невід'ємною
частиною третейської угоди.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
26.12.2013 р., визначено наступну колегію
суддів: головуючий суддя - Буравльов
С.І., судді - Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/15097/13, а розгляд справи
призначено на 28.01.2014 р.

25.01.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи на іншу
дату у зв'язку з участю представника
позивача в судовому засіданні в м.
Івано-Франківськ, а також клопотання
про призначення у справі судової
почеркознавчої експертизи.

28.01.2014 р. в судовому засіданні
клопотання представника позивача про
відкладення розгляду справи було
задоволено та відкладено розгляд
справи на 13.02.2014 р., клопотання про
призначення у справі судової
почеркознавчої експертизи було
вирішено розглянути в наступному
судовому засіданні.

13.02.2014 р. в судовому засіданні, колегія
суддів розглянула клопотання
представника позивача про призначення
у справі судової почеркознавчої
експертизи та вважає вказане
клопотання необгрунтовним, оскільки
відсутня дійсна потреба у спеціальних
знаннях, позивач не переконав суд
стосовно сумніву у справжності його
підпису на 4 сторінці укладеного
договору. При цьому, позивач не оспорює
свої підписи на інших чотирьох
сторінках, зокрема на останній, де
міститься підпис позивача, що свідчить
про згоду останнього зі всіма
істотними умовами договору, в тому
числі і з третейським застереженням.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

28.03.2011 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі -
позивач, покупець, отримувач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Деутек Україна»
(далі - відповідач, постачальник,
продавець) було укладено договір
поставки № 280302 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
лакофарбову продукцію, що визначена у
специфікаціях, які є невід'ємними
додатками до договору, загальна
вартість договору становить суму всіх
специфікацій.

Як передбачено п. 10.2 договору, якщо
відповідний спір неможливо вирішити
шляхом переговорів, він вирішується в
Постійно діючому третейському суді при
Асоціації «Правова група «Преміум
Лекс»», одноособово головою
Третейського суду, що знаходиться за
адресою: м. Київ - 03124, Василенко, буд. 7-А.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Також, відповідно до ст. 180 ГК України
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Таким чином, при укладенні договору
поставки № 280302 від 28.03.2011 р. сторонами
було дотримано усі вимоги статті 203 ЦК
України. Також, оспорюваний договір
містить підписи та печатки обох сторін,
що свідчить про їх згоду зі всіма
істотними умовами договору, в тому
числі і з третейським застереженням.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013 р. № 11, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Так, в п. 10.2 договору сторони
передбачили, що якщо відповідний спір
неможливо вирішити шляхом переговорів,
він вирішується в Постійно діючому
третейському суді при Асоціації
«Правова група «Преміум Лекс»»,
одноособово головою Третейського суду,
що знаходиться за адресою: м. Київ - 03124,
Василенко, буд. 7-А.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
третейські суди» третейський суддя -
фізична особа, призначена чи обрана
сторонами у погодженому сторонами
порядку або призначена чи обрана
відповідно до цього Закону для
вирішення спорів у третейському суді.

Згідно зі ст. 5 вказаного закону
юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом.

Порядок формування складу
третейського суду визначений в ст. 17
Закону України «Про третейські суди».

Так, відповідно до вказаної статті,
формування складу третейського суду в
третейському суді для вирішення
конкретного спору здійснюється в
порядку, погодженому сторонами. Якщо
сторони не погодили іншого, то
формування складу третейського суду в
третейському суді для вирішення
конкретного спору здійснюється в
такому порядку:

1) при формуванні третейського суду в
складі трьох і більше третейських
суддів кожна із сторін призначає чи
обирає рівну кількість третейських
суддів, а обрані у такий спосіб
третейські судді обирають ще одного
третейського суддю для забезпечення
непарної кількості третейських суддів.

Якщо одна із сторін не призначить чи не
обере належної кількості третейських
суддів протягом 10 днів після одержання
прохання про це від іншої сторони або
якщо призначені чи обрані сторонами
третейські судді протягом 10 днів після
їх призначення чи обрання не оберуть ще
одного третейського суддю, то розгляд
спору в третейському суді припиняється
і цей спір може бути переданий на
вирішення компетентного суду;

2) якщо спір підлягає вирішенню
третейським суддею одноособово і після
звернення однієї сторони до іншої з
пропозицією про призначення чи обрання
третейського судді сторони не
призначать чи не оберуть третейського
суддю, то розгляд спору в третейському
суді припиняється і цей спір може бути
переданий на вирішення компетентного
суду.

Сторони та призначені чи обрані ними
третейські судді при призначенні чи
обранні у відповідних випадках
третейських суддів або головуючого
складу третейського суду повинні
забезпечувати додержання вимог цього
Закону.

Таким чином, сторони не обмежені в
праві формування складу третейського
суду та призначення третейського суддю
для вирішення конкретного спору у
третейському суді.

Відповідно до ч. 5 п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 р.
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» договір сторін про передачу
спору на розгляд третейського суду не є
відмовою від права на звернення до суду
за захистом.

Таким чином, юридичні особи мають право
передати на розгляд третейського суду
будь-який спір, який виникає з
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом, і
відповідний договір сторін про
передачу спору на розгляд третейського
суду не є відмовою від права на
звернення до суду за захистом.

Стосовно доводів скаржника про те, що в
укладеному між сторонами договорі не
зазначено про Регламент Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації «Правова група «Преміум
Лекс»», який відповідно до ч. 2 ст.12
Закону України «Про третейські суди»
повинен бути невід'ємною частиною
третейської угоди, колегія зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди. Якщо
сторони не домовилися про інше при
передачі спору до постійно діючого
третейського суду, а також при вказівці
у третейській угоді на конкретний
постійно діючий третейський суд
регламент третейського суду
розглядається як невід'ємна частина
третейської угоди.

Отже, третейська угода може бути
укладена у вигляді третейського
застереження в договорі. При вказівці у
третейській угоді на конкретний
постійно діючий третейський суд
регламент третейського суду
розглядається як невід'ємна частина
третейської угоди, однак не носить в
собі імперативного характеру.

Тобто у разі долучення до третейської
угоди сторонами регламенту, він
вважатиметься невід'ємною частиною
вказаного договору, однак, як
вбачається з норм чинного
законодавства це право сторін, а не їх
обов'язок.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що заявлені позивачем
вимоги про визнання недійсним
третейського застереження,
викладеного у п. 10.2 договору № 280302 від
28.03.2011 р. є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного
не спростовують.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що рішення
Господарського суду м. Києва від 19.11.2013
р. прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задоволенню не
підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, рішення господарського
суду м. Києва від 19.11.2013 р. у справі №
910/15097/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/15097/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран