ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 року
Справа № 922/4204/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників сторін:

позивача - Белозор А.В. - дов. № 14-329 від
16.03.2012р.,

відповідача - Рожкова С.Г. - дов. № 3927 від
26.12.2013р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №3786Х/1-9)
на рішення господарського суду
Харківської області від 21.11.2013р. у
справі № 922/4204/13,

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства
"Харківгаз", м. Харків,

про стягнення 3 419 493,37 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 21.11.2013 р. (суддя
Суслова В.В.) позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Харківгаз" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія" Нафтогаз України" суму пені у
розмірі 76067,71 грн., 3% річних у розмірі
648824,27 грн., інфляційних втрат у розмірі
181109,08 грн., судового збору у розмірі
67310,60 грн. В задоволенні іншої частини
позовних вимог у розмірі 53969,84 грн.
відмовлено.

Позивач, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", з
рішенням суду першої інстанції не
погодився та подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Харківської
області від 21.11.2013р. в частині зменшення
пені та прийняти в цій частині нове
рішення, яким стягнути з відповідача на
користь позивача 2459522,48 грн. пені,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ПАТ "Харківгаз", у відзиві
на апеляційну скаргу просить рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. Вважає, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності з нормами
чинного законодавства.

В наданих відповідачем доповненнях до
відзиву (вх. № 1229), він просить
припинити провадження у справі на
підставі ст. 80 ГПК України в частині
стягнення пені в сумі 76067,71 грн.,
інфляційних в сумі 181109,08 грн. та 3 %
річних в сумі 648824,27 грн., а також,
просить вважати таким, що не підлягає
виконанню на підставі наказу
оскаржуване рішення в цій частині. В
обґрунтування даного клопотання,
відповідач посилається на додаткову
угоду № 9 від 26.01.2014 р. до договору
купівлі-продажу природного газу від
30.12.2010 р. № 14/1515/10, якою передбачено
здійснення остаточного розрахунку за
газ у строк до 31.01.2014 р.

Розглянувши дане клопотання, судова
колегія дійшла висновку про залишення
його без задоволення, оскільки
Господарським процесуальним кодексом
України не передбачено право
апеляційного господарського суду щодо
припинення провадження у справі на
вищевказаній підставі з урахуванням
ст. 80 ГПК України. Крім того, колегія
судді звертає увагу відповідача, що у
відповідності до ч. 3 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги,
що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, повторно
розглянувши справу відповідно до вимог
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
вислухавши пояснення представників
відповідача, перевіривши повноту
встановлення господарським судом
Харківської області обставин, що мають
значення для справи та правильність
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
30.12.2010р. між сторонами укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
14/1515/10.

Відповідно до п. 1. 1. даного договору, в
редакції додаткової угоди № 8 від 31.01.2012
року до договору, позивач зобов'язався
передати відповідачу у 2011 році та у
січні-лютому 2012 року імпортований газ
(за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"), а відповідач
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі та на умовах
цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору, викладеного у
додатковій угоді № 8, позивач
зобов'язався передати відповідачу у 2011
році природний газ у обсязі 20044,473 тис.
куб. м. та у період з 01.01.2012 року по 29.02.2012
року 16698,058 тис. куб. м, в тому числі по
місяцях 2012 року: січень 2012 року - 8698,058
куб. м., лютий 2012 року - 8000000 кум. м.

Відповідно до п. 3.1. договору,
викладеного у додатковій угоді № 6 від
29.11.2011 року до договору, позивач
зобов'язався передати відповідачу газ
у загальному потоці у пунктах
приймання - передачі газу на
газовимірювальних станціях (ГВС), які
знаходяться на кордоні України з
Російською Федерацією та в пунктах
приймання - передачі газу з ПСГ в
газотранспортну систему. Право
власності переходить від позивача до
відповідача в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ відповідач несе
всі ризики і приймає на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що
відповідач до 20 числа місяця, що
передує місяцю поставки газу надає
позивачу належним чином оформлену
заявку, яку після затвердження
продавцем до 25 числа місяця, що передує
звітному, надає філії "Об'єднане
диспетчерське управління" ДК
"Укртрансгаз" для включення її до
планового розподілу газу на
відповідний місяць поставки. Плановий
обсяг поставки вважається попередньо
підтвердженим позивачем з моменту
включення заявки до планового
розподілу газу оператора ОДУ на
відповідний місяць поставки.

У відповідності до п. 3.2. договору,
приймання-передача газу протягом
місяця здійснюється рівномірно з
припустимим відхиленням добових
обсягів від середньодобового не більше
як +- 5,0 відсотків.

Згідно з п. 3.5 договору, кількість газу,
поставленого відповідачу,
закріплюються щомісячними актами
приймання - передачі газу, які
підписуються позивачем та
відповідачем.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

На виконання умов договору позивач
поставив протягом січня 2012 року -
лютого 2012 року, а відповідач прийняв
природний газ обсягом 19420,096 тис. куб. м
на загальну суму 68145116,86 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.01.2012 року на суму 30521485,52 грн. та від
29.02.2012 року на суму 37623631,34 грн. Таким
чином, позивачем передано відповідачу
природного газу на загальну суму 68145116,86
грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач свої зобов'язання за
договором хоча і виконав, але з
простроченням строків передбачених
договором.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошових зобов'язань, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем п. 6.1 цього
договору, покупець у безспірному
порядку зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити продавцю пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період прострочення
платежу.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем нарахована пеня в сумі 2535590,18
грн., яка не суперечить вимогам чинного
законодавства та умовам договору.

Судова колегія вважає за необхідним
зазначити, що штрафними санкціями,
згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає
можливість зменшення за рішенням суду
розміру неустойки, якщо розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням
сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідно до статуту, ПАТ "Харківгаз"
створене з метою задоволення попиту
споживачів на послуги та роботи по
газопостачанню, реалізації і
транспортуванню газу і газифікації.
Предметом діяльності відповідача,
зокрема є створення, технічне
обслуговування і експлуатація газових
мереж, споруд, обладнання і приладів
для газопостачання природного і
скрапленого газу; розподілення
природного газу на території
Харківської області здійснюється лише
відповідачем; виконання ремонтів
газопроводів, газових приладів та
пристроїв, локалізація і ліквідація
аварійних ситуацій, тощо.

Здійснюючи відповідну діяльність,
відповідач зобов'язаний забезпечувати
безперебійне та безаварійне надання
послуг, утримувати газові мережі,
споруди на них, систему газопостачання
та газифікації в належному стані.

Як встановлено судом першої інстанції,
несвоєчасне виконання зобов'язань
відповідачем з об'єктивних причин,
зокрема, тяжким фінансовим становищем
відповідача внаслідок невиконання
бюджетними установами зобов'язань по
сплаті одержаного газу.

На підтвердження існування обставин,
які унеможливлювали своєчасне
проведення розрахунків відповідача з
позивачем за договором № 14/1515/10,
відповідачем було надано інформацію
про результати позовної роботи з
населенням та підприємствами за 2010-2012
роки, інформацію про дебіторську
заборгованість населення перед ПАТ
"Харківгаз" за спожитий природний газ
за 2011-2013 роки, інформацію про
дебіторську заборгованість бюджетних
організацій перед ПАТ "Харківгаз" за
спожитий газ за 2011-2013 роки, інформацію
про дебіторську заборгованість
бюджетних організацій перед ПАТ
"Харківгаз" за спожитий газ за 2011-2013
роки.

Також, за відповідачем відсутня
непогашена заборгованість за
поставлений газ згідно умов договору №
14/1515/10 від 30.12.2010р., а також відсутні
докази завдання позивачу збитків
неналежним виконанням зобов'язань з
боку відповідача.

Крім того, висновок суду щодо
необхідності зменшення розміру пені,
яка підлягає стягненню з відповідача,
повинен ґрунтуватися, крім
викладеного, на загальних засадах
цивільного законодавства, якими є,
зокрема, справедливість,
добросовісність та розумність (п.6 ст.3
ЦК України).

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, який врахував, що відповідач
виконав зобов'язання за договором №
14/1515/10 від 30.12.2010р., та дійшов вірного
висновку про необхідність зменшення
належної до стягнення пені на 97 % до
76067,71 грн.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення 235078,92 грн. інфляційних
збитків та 648824,27 грн. 3% річних, то суд
першої інстанції зробив обґрунтований
висновок про їх задоволення.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що оскаржуване рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте при повному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
у відповідності до норм чинного
матеріального та процесуального права,
викладені в рішенні висновки
відповідають обставинам справи, а тому
рішення господарського суду
Харківської області від 21.11.2013 р.
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 21.11.2013 р. у
справі № 922/420413 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 12.02.2014
року

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.