ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.02.2014
Справа № 905/8820/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Колесника Р.М.

при секретарі судового засідання Волзі
І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні господарського суду
матеріали справи

за позовною заявою: приватного
акціонерного товариства «Артемівськ
Вайнері», м. Артемівська Донецької
області

до відповідача: Регіонального
відділення Фонду Державного майна
України по Донецькій області, м.
Донецьк

про тлумачення п. 3.2 договору оренди №113
від 01.08.1996р.

Представники сторін:

Від позивача: Рибалка Л. І. за дов.

Від відповідача: Попов К. Г. за дов.

Приватне акціонерне товариство
«Артемівськ Вайнері» звернулося до
господарського суду Донецької області
з позовом до Регіонального відділення
Фонду Державного майна України по
Донецькій області про тлумачення п. 3.2
договору оренди №113 від 01.08.1996р.,
укладеного між сторонами, в системному
зв'язку із п.п. 10.2, 10.3 цього договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на неоднакове розуміння
сторонами п.3.2 договору, що полягає у
розумінні відповідачем цього пункту
договору, як такий, що зобов'язує
позивача прийняти вимогу відповідача
про внесення змін до договору оренди
щодо розміру орендної плати у зв'язку
зі зміною методики її розрахунку, коли
як позивач вважає, що п. 3.2 договору не
покладає на сторону, якій адресована
пропозиція про внесення змін, обов'язок
прийняти такі зміни, та така зміна
можлива лише за згодою сторін, а не в
судовому порядку. Також посилається на
те, що в контексті п.10.3. договору оренди
примусова зміна договору не припустима
з огляду на те, що призведе до що
погіршення стану орендаря порівняно із
тим, що мав місце станом на час
укладання договору.

На підтвердження доказу наявності у
сторін спору з приводу тлумачення
змісту договору позивач посилається на
розглядувану господарським судом
Донецької області справу №905/7810/13 про
внесення відповідних змін до договору
оренди №113 від 01.08.1996р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
просив відмовити у задоволенні позову
з тих підстав, що п.3.2 договору
імперативно встановлює обов'язковість
внесення змін до договору з огляду на
прийняття Кабінетом Міністрів України
постанови від 14.09.2011р. №961, якою внесено
зміни до Методики розрахунку орендної
плати, та про такі наслідки зміни
методики як зміна укладених раніше
договорів оренди зазначено в Постанові
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна».
Наголошує на тому, що п. 3.2 договору,
який узгоджується з приписами Типового
договору оренди ЦМК, передбачена
можливість перегляду розміру орендної
плати саме на вимогу однієї із сторін.
Вважає, що посилання позивача на
погіршення стану орендаря через
збільшення розміру орендної плати не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, адже в силу приписів ст.
286 Господарського кодексу України
позивач зобов'язаний сплачувати
орендну плату незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

В своїх письмових поясненнях позивач
наголошував на тому, що ані договір
оренди, ані чинне законодавство не
містить положень відносно можливості
внесення змін до договору в
односторонньому порядку, оскільки не
містить обов'язку позивача
погоджуватися із вимогою відповідача
про внесення змін до договору.

Розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладався.

Перед початком розгляду справи по суті
представники сторін були ознайомлені з
правами та обов'язками, передбаченими
ст.ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених в процесі
розгляду справи, вислухавши
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ

01.08.1996р. позивачем (орендодавцем) та
закритим акціонерним товариством
«Завод шампанських вин» (орендарем),
яке згідно рішення загальних зборів
акціонерів від 05.04.2011р. перейменовано
на приватне акціонерне товариство
«Артемівськ Вайнері», укладено договір
оренди державного майна №113 (а.с. 17-21),
згідно п.1.1 якого орендодавець передає,
а орендар приймає в строкове платне
володіння та користування цілісний
майновий комплекс державного
підприємства «Артемівський завод
шампанських вин», склад і вартість
якого визначено у відповідності до
передавального балансу, складеного
станом на 01.06.1996р. і становить 2216870 млн.
карб., у тому числі:

- основні засоби за балансовою вартістю
- 2181499 млн. карб.;

- основні засоби за залишковою вартістю
- 1266279 млн. карб.;

- замортизовані основні засоби
(експертна оцінка) - 43912 млн. карб.;

- залишок засобів амортизаційного
фонду - 5561 млн. карб.;

- вартість ТМЦ від списання орендованих
основних засобів - 2052 млн. карб.;

- вартість оборотних засобів,
орендованих у 1992р. з урахуванням
коефіцієнту збільшення - 899066 млн. карб.;

- грошові кошти та цінні папери у
рахуванням дебіторсько-кредиторської
заборгованості - 432 млн. карб.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна
плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої КМУ, і становить 110844 млн.
карб. за рік. Орендна плата
перераховується в державний бюджет
щоквартально не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним кварталом, з
урахуванням щомісячного індексу
інфляції відносно суми орендної плати,
розрахованої станом на 01.06.1996р., яка
складає 11528 млн. карб.

За змістом п. 3.2 договору розмір
орендної плати може бути переглянуто
на вимогу однієї із сторін у разі зміни
методики її розрахунку, змін
централізованих цін і тарифів та в
інших випадках, передбачених чинним
законодавством.

Договір діє з 01.08.1996р. до 01.08.2001р. строком
на 5 років (п. 10.1 договору).

Положеннями п. 10.2 договору визначено,
що його умови зберігають силу протягом
всього строку дії договору, та у
випадках, коли після його укладання
законодавством встановлено правила, що
погіршують становище орендаря.

Відповідно до п. 10.3 договору його зміни
або розірвання може мати місце за
згодою сторін. Зміни та доповнення, що
вносяться, розглядаються сторонами
протягом одного місяця. Одностороння
відмова від виконання договору та
внесених змін не допускається.

Додатковою угодою №3 від 10.02.2000р.
сторони продовжили строк дії договору
до 01.08.2041р.

Додатковою угодою №4 від 19.09.2001р.
сторони внесли зміни до абз. 1 п. 1.1
договору, виклавши його в наступній
редакції: «Орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
володіння та користування державне
майно - цілісний майновий комплекс
державного підприємства «Завод
шампанських вин», склад і вартість
якого визначено відповідно до п. 2
рішення Арбітражного суду Донецької
області по справі №29/13пд від 24.04.2001р. та
складає 13178040 гривень», виключили абз. 11
підпункту «а» пункту 1.1 договору, та
виклали п. 3.1 у наступній редакції:
«Орендна плата визначена на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої постановою КМУ від
04.10.1995р. №786 зі змінами та доповненнями
і становить за серпень 1996р. 72547,86
гривень (додаток №3).

Додатковою угодою №5 від 29.11.2001р.
внесено зміни, зокрема, до п. 3.1:
«Орендна плата визначена на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої постановою КМУ від
04.10.1995р. №786 зі змінами та доповненнями,
внесеними постановою КМУ від 19.01.2000р.
№75 та становить без ПДВ на 01 жовтня 2000р.
71714,69 гривень (додаток №5)».

Додатковою угодою №6 від 04.12.2001р.
враховуючи результати дооцінки,
повністю замортизованих основних
засобів на суму 279827,60 гривень та
списання основних засобів у сумі 3141,65
гривень сторони дійшли згоди про
внесення змін до договору в частині
орендної плати: «Орендна плата,
починаючи з 01.04.2001р. відповідно до
розрахунку орендної плати становить
79211,77 гривень (додаток №6 до договору
оренди №113 від 01.08.1996р.).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 14 вересня 2011 р. №961, яка набула
чинності 20.09.2011р., внесені, серед іншого,
зміни до Методики розрахунку орендної
плати за державне майно та пропорції її
розподілу (надалі Методика), за якими
замість існуючої до цього формули «Опл
= Вз х Сор.ц,» запроваджену таку Опл =
(Воз + Внм) х Сор.ц /100, де Воз - вартість
основних засобів за незалежною оцінкою
на час оцінки об'єкта оренди, гривень;
Внм - вартість нематеріальних активів
за незалежною оцінкою на час оцінки
об'єкта оренди, гривень Також значення
Сор.ц (орендна ставка) для цілісних
майнових комплексів державних
підприємств виноробної промисловості
збільшене до 25%.

Листом №11-06-02-08968 від 24.07.2013р. відповідач
звернувся до позивача з вимогою в
порядку п. 3.2 договору оренди від
01.08.1996р. №113 про внесення змін до
договору, у зв'язку із внесенням змін
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.09.2011 року № 961 до Методики та з
огляду на прийняття Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 року № 12 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про оренду (найм) майна», та надіслав
відповідний проект договору №5 про
внесення змін до договору оренди від
01.08.1996р. в наступній редакції:

« 1. Річна орендна ставка за
використання цілісного майнового
комплексу з 20.09.2011 року встановлюється
на рівні: 25% від вартості орендованого
цілісного майнового комплексу.
Відповідні зміни відображаються у
розрахунку орендної плати, що є
невід'ємною і складовою частиною
договору оренди.

2. Пункт 3.1. Розділу 3 «Орендна плата»
доповнити текстом наступного змісту:

«Орендна плата з 20 вересня 2011 року
визначається на підставі Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропозиції її розподілу,
затвердженої Постановою КМУ від
04.10.1995р. №786 (зі змінами), і становить за
базовий місяць - серпень 2011 року - 682632,63
грн. Відповідні зміни відображені у
розрахунку орендної плати, що є
Додатком №7 до договору оренди від
01.08.1996р. №113.

Орендна плата за вересень 2011 року
складає 389022,92 грн. (розрахунок наведено
у додатку №7 до договору оренди від
01.08.1996р. №113).

Орендна плата за жовтень 2011 року
визначається шляхом корегування
орендної плати за базовий місяць
(серпень 2011р.) на індекси інфляції за
вересень, жовтень 2011 року».

Орендна плата за кожний наступний
місяць, починаючи з жовтня 2011р.
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за наступний місяць».

3. Пункт 3.1.1 Розділу 3 «Орендна палата»
викласти в наступній редакції:

« 3.1.1. Орендна плата у повному обсязі
перераховується орендарем до
державного бюджету щомісяця не пізніше
15 числа місяця, наступного за звітним».

4. Розділ 3 «Орендна палата» доповнити п.
3.5, викладеним у наступній редакції:

« 3.5. Різниця по сплаті орендної плати
за період з 20.09.2011 року до моменту
набрання чинності Договору №5 про
внесення змін, що виникне внаслідок
зміни орендної ставки, сплачується
орендарем протягом місяця після
підписання Договору №5 про внесення
змін».

5. Договір №5 про внесення змін набирає
чинності з моменту підписання його
уповноваженими представниками сторін
та скріплення підписів печатками, є
невід'ємною частиною договору та
укладений в 2-х (двох) примірниках, кожен
з яких має однакову юридичну силу, один
примірник призначається для орендаря,
один примірник призначається для
орендодавця.

6. Розрахунок орендної плати викласти у
Додатку №79 до договору оренди від
01.08.1996р. №113, який є його невід'ємною
частиною та додається до договору №5
про внесення змін.

7. Додаток №6 до договору оренди від
01.08.1996р. №113 вважати таким, що втратив
чинність.»

16.08.2013р. позивачем було надано
відповідь на лист-вимогу відповідача
від 24.07.2013р., у якому зазначив про
неможливість її задоволення, оскільки
розмір орендної плати в договорі
встановлюється за домовленістю сторін
і може бути змінено за погодженням
сторін або у випадках та на умовах,
встановленим законом. Також посилався
на встановлену законом заборону за
домовленістю сторін змінювати ціну
договору після його виконання.

Відповідач, наполягаючи на внесенні
запропонованих ним змін до договору,
обґрунтовуючи їх обов'язковістю для
сторін, звернувся до господарського
суду Донецької області із позовом до
позивача про примусову зміну умов
договору, що є предметом розгляду по
справі №905/7810/13.

За таких обставин, позивач звернувся до
суду з розглядуваним позовом та
просить надати тлумачення п. 3.2
договору оренди №113 від 01.08.1996р. у
системному зв'язку із п.п. 10.2 та 10.3
договору, а саме: чи передбачає п. 3.2
договору у системному зв'язку із п. 10.3
договору зміни договору в
односторонньому порядку або за
рішенням суду у разі настання підстав,
передбачених п. 3.2 договору; чи
передбачає п. 3.2 договору у системному
зв'язку із п. 10.2 та п. 10.3 договору зміни
договору в односторонньому порядку або
за рішенням суду у разі, якщо такі зміни
погіршують стан орендаря у порівнянні
зі станом, що існував на момент
укладання договору.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
позивача такими, що підлягають
задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 637 Цивільного кодексу
України тлумачення умов договору
здійснюється відповідно до статті 213
цього Кодексу. У разі тлумачення умов
договору можуть враховуватися також
типові умови (типові договори), навіть
якщо в договорі немає посилання на ці
умови.

Згідно ст. 213 Цивільного кодексу
України зміст правочину може бути
витлумачений стороною (сторонами); на
вимогу однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину; при тлумаченні
змісту правочину беруться до уваги
однакове для всього змісту правочину
значення слів і понять, а також
загальноприйняте у відповідній сфері
відносин значення термінів; якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін; якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення..

Як зазначено в абзаці 3 п. 32
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
07.04.2008р. №01-8/211 «Про деякі питання
практики застосування норм Цивільного
та Господарського кодексів України» за
змістом статті 637, частин третьої та
четвертої статті 213 ЦК України метою
тлумачення договору є виявлення
справжньої волі сторін.

Згідно з пунктом 1 частині першої
статті 12 Господарського
процесуального кодексу України до
підвідомчості господарських судів
віднесено, зокрема, справи у спорах, що
виникають при укладенні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, та на інших підставах. Отже
тлумачення змісту договору може бути
предметом судового розгляду лише за
наявності відповідного спору між
сторонами цього договору, тобто за
умови наявності різних оцінок змісту
його умов. Аналогічної позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України, що викладена у постанові від
01.02.2012р. №37/172.

Про наявність спору між сторонами в
розглядуваному випадку може свідчити
справа №905/7810/13, що перебуває в
провадженні господарського суду
Донецької області за позовом
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по Донецькій
області до приватного акціонерного
товариства «Артемівськ Вайнері» про
внесення змін до договору оренди №113
від 01.08.1996р., провадження у якій
зупинено до вирішення по суті
розглядуваної справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про
правомірність звернення позивача із
розглядуваним позовом з огляду на
доведеність факту існування різних
оцінок сторонами умов договору та
спору з цього приводу, що потребує
вжиття судом відповідних заходів з
метою вирішення цього спору шляхом
прийняття рішення про тлумачення
змісту договору в контексті поданого
позову.

Надаючи тлумачення п. 3.2 договору у
системному зв'язку із п. 10.3 договору
щодо можливості зміни договору в
односторонньому порядку або за
рішенням суду у разі настання підстав,
передбачених п. 3.2 договору, а саме
зміни методики розрахунку орендної
плати чи інших випадків, передбачених
законодавством, суд приходить до
наступних висновків.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 188
Господарського кодексу України
сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Водночас, згідно зі ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом, що
кореспондується з приписами п. 10.3
договору. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно зі ст.654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Отже, системний аналіз наведених норм
дає підстави дійти висновку, що
внесення змін до розглядуваного
договору можливе за умови належного
доведення факту виникнення обставин, з
якими закон та/або договір пов'язує
можливість внесення до нього змін.

Так, в обґрунтування необхідності
внесення змін до договору оренди
відповідач посилається на прийняття
Кабінетом Міністрів України постанови
від 14.09.2011р. №961 «Про внесення змін до
постанов Кабінету Міністрів України
від 10.08.1995р. №629, від 04.10.1995 №786» та
збільшення орендної ставки за
використання цілісних майнових
комплексів державних підприємств
виноробної промисловості до 25%.

Оскільки умовами п. 3.2 сторони погодили
можливість перегляду розміру орендної
плати на вимогу однієї із сторін у разі
зміни Методики її розрахунку,
відповідач наголошує на обов'язковості
внесення змін до договору у разі
настання таких змін.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно приписів ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму,
плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Договором або законом може
бути встановлено періодичний перегляд,
зміну (індексацію) розміру плати за
користування майном.

Аналогічні приписи містяться в ст. 286
Господарського кодексу України,
відповідно до якої орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» розмір орендної плати може бути
змінено за погодженням сторін; розмір
орендної плати може бути змінено на
вимогу однієї із сторін, якщо з
незалежних від них обставин істотно
змінився стан об'єкта оренди, а також в
інших випадках, встановлених
законодавчими актами України.

Дослідивши зміст наведених положень
законодавства, суд приходить до
висновку про те, що зміна розміру
орендної плати, визначеного договором,
може відбутися або за домовленістю
сторін, або у інший спосіб (в
односторонньому порядку або за
рішенням суду) у випадках, коли такий
спосіб зміни розміру орендної плати
встановлено нормами законодавства.

В розглядуваному випадку, єдиною
нормою законодавства, що впливає на
порядок розрахунку та визначення
розміру орендної плати за користування
майном, що є державною власністю, є
Постанова Кабінету Міністрів України
від 14.09.2011р. №961 «Про внесення змін до
постанов Кабінету Міністрів України
від 10.08.1995р. №629, від 04.10.1995 №786».

Водночас, з її змісту не вбачається, що
вона передбачає перегляд розміру
орендної плати, визначеного договорами
оренди, укладеними до набрання нею
законної сили, та не передбачає
обов'язковості приведення існуючих
договорів у відповідність із
положеннями зазначеної постанови КМУ.

З наведеного вбачається, що діюче
законодавство не передбачає
примусової зміни розміру орендної
плати.

Отже, надаючи тлумачення змісту п. 3.2
договору у системному зв'язку із п. 10.3
договору суд приходить до висновку, що
п. 3.2 не передбачає обов'язку позивача
прийняти вимогу відповідача про зміну
договору в частині розміру орендної
плати у зв'язку зі зміною Методики
розрахунку орендної плати, а
передбачає лише право відповідача
ініціювати внесення таких змін до
договору та власне зміну умов договору
в цій частині у загальний спосіб, що
передбачає необхідність наявності
домовленості сторін.

Досліджуючи обставини справи, доводи і
заперечення сторін з метою тлумачення
п.3.2 договору у системному зв'язку із
п.10.2 та п.10.3 договору щодо можливості
зміни договору в односторонньому
порядку або за рішенням суду у разі,
якщо такі зміни погіршують стан
орендаря у порівнянні зі станом, що
існував на момент укладання договору,
суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» умови договору оренди є чинними
на весь строк дії договору і у випадках,
коли після його укладення (приведення у
відповідність з цим Законом),
законодавством встановлено правила,
які погіршують становище орендаря.
Аналогічне положення закріплено і в п.2
ст.284 Господарського кодексу України та
відтворено в п. 10.2 договору.

У п. 1 запропонованого відповідачем
договору №5 про внесення змін розмір
річної орендної ставки встановлюється
на рівні 25% від вартості орендованого
ЦМК, в той час як договором оренди від
01.08.1996р. передбачена ставка у 5%.

Таким чином, умови договору №5 про
внесення змін до договору оренди, на
укладанні якого наполягає відповідач,
фактично передбачають збільшення
розміру орендної плати за даним
договором, у зв'язку з чим погіршують
становище позивача як орендаря
порівняно із станом на час укладання
договору, що є неможливим з огляду на
імперативні приписи ч. 4 ст.10 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна».

Отже, дослідження наведених положень
нормативно-правових актів дає суду
підстави дійти висновку, що перегляд
розміру орендної плати у бік
збільшення в перебігу строку дії
договору, суперечив би принципу,
закріпленому в ч. 4 ст. 10 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна», оскільки призвів би до значного
погіршення стану орендаря у порівнянні
зі станом на час укладання договору.

Таке розуміння ч. 4 ст. 10 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» також свідчить на користь
позиції про неприпустимість зміни умов
договору в частині розміру орендної
плати, визначеної ст. 21 цього ж закону -
не інакше ніж за домовленістю сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що п. 3.2 договору
у системному зв'язку із п. 10.2 та п. 10.3
договору не передбачає зміни договору
в односторонньому порядку або за
рішенням суду у разі, якщо такі зміни
погіршують стан орендаря у порівнянні
зі станом, що існував на момент
укладання договору.

Відповідно до ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство в господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається в обґрунтування
своїх вимог або заперечень.

При цьому, з урахуванням вимог ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального Кодексу
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги приватного
акціонерного товариства «Артемівськ
Вайнері» до Регіонального відділення
Фонду Державного майна України по
Донецькій області задовольнити.

Розтлумачити п.3.2 договору оренди від
01.08.1996р. №113, укладеного Регіональним
відділенням Фонду Державного майна
України по Донецькій області та
приватним акціонерним товариством
«Артемівськ Вайнері» у системному
зв'язку із п. 10.2 та 10.3 договору
наступним чином:

- п. 3.2 договору у системному
зв'язку із п. 10.3 договору не передбачає
зміну договору в односторонньому
порядку або за рішенням суду у разі
настання підстав, передбачених п. 3.2
договору;

- п. 3.2 договору у системному
зв'язку із п. 10.2 та п. 10.3 договору не
передбачає зміни договору в
односторонньому порядку або за
рішенням суду у разі, якщо такі зміни
погіршують стан орендаря у порівнянні
зі станом, що існував на момент
укладання договору.

Стягнути з Регіонального відділення
Фонду Державного майна України по
Донецькій області (83001, м. Донецьк, вул.
Артема, 97, код 13511245) на користь
приватного акціонерного товариства
«Артемівськ Вайнері» (84500, Донецька
область, м. Артемівськ, вул. Патриса
Лумумби,87, код 00412168) судовий збір у
розмірі 1147,00 гривень.

Повернути приватному акціонерному
товариству «Артемівськ Вайнері» (84500,
Донецька область, м. Артемівськ, вул.
Патриса Лумумби, 87, код 00412168) надмірно
сплачену суму судового збору у розмірі
71,00 гривень.

У судовому засіданні 17.02.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 24.02.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Р.М. Колесник