ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Справа № 5011-61/11340-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Євсікова О.О.

за участю представників:

Позивача: Зровка І.А., дов. № 212/2/2012 від
04.12.2013 року;

Відповідача -1: Росоха С.В., дов. № 91-28/1229
від 30.12.2013 року;

Відповідача -2: Мавріної Н.В., дов. №
5-15/3269 від 30.12.2013 року;

Третьої особи: не з'явився;

розглянувши касаційну скаргу
Міністерства оборони Російської
Федерації на ухвалу господарського
суду міста Києва від 28.10.2013 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року

за заявою Кабінету Міністрів України

про відстрочку виконання рішення
господарського суду міста Києва від
19.09.2012 року

у справі № 5011-61/11340-2012 господарського
суду міста Києва

за позовом Міністерства оборони
Російської Федерації

до відповідача -1 Кабінету Міністрів
України

відповідача -2 Державної казначейської
служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів - закритого
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями "Промислово - фінансова
корпорація "Єдині енергетичні системи
України"

про стягнення 3 239 652 269,73 грн.

В С Т А Н О В И
В:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.09.2012 року (суддя Івченко
А.М.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2012 року
(головуючий Шапран В.В., судді Андрієнко
В.В., Буравльов С.І.) та постановою
Вищого господарського суду України від
21.01.2013 року (головуючий Прокопанич Г.К.,
судді Алєєва І.В., Євсіков О.О.) позов
задоволено частково. Стягнуто з
Державного бюджету України шляхом
безспірного списання Державною
казначейською службою України на
користь Міністерства оборони
Російської Федерації заборгованості в
сумі 3 113 053 506,26 грн. та 61 862,74 грн.
судового збору. В іншій частині у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

04.12.2012 року господарським судом міста
Києва було видано наказ про примусове
виконання рішення у справі №
5011-61/11340-2012.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.02.2013 року (суддя Івченко
А.М.), залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2013 року
(головуючий Коротун О.М., судді Гончаров
С.А., Іоннікова І.А.) та постановою
Вищого господарського суду України від
27.05.2013 року (головуючий Прокопанич Г.К.,
судді Алєєва І.В., Євсіков О.О.) заяву
Кабінету Міністрів України про зміну
способу та порядку виконання рішення
господарського суду міста Києва від
19.09.2012 року у справі № 5011-61/11340-2012
задоволено; змінено спосіб і порядок
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 19.09.2012 року у справі №
5011-61/11340-2012 шляхом стягнення спірної
суми з Державного бюджету України
замість "з будь-якого рахунку,
виявленого під час виконання рішення
суду" на "з рахунку за бюджетною
програмою за КПКВ 3504030".

У жовтні 2013 року Кабінет Міністрів
України звернувся до господарського
суду міста Києва з заявою про
відстрочку виконання рішення
господарського суду міста Києва від
19.09.2012 року на один рік (а.с. 1-3
матеріалів оскарження).

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 року (суддя Босий В.П.),
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року
(головуючий Тищенко О.В., судді Гончаров
С.А., Чорна Л.В.) (а.с. 72-79 матеріалів
оскарження) заяву Кабінету Міністрів
України задоволено. Виконання рішення
господарського суду міста Києва від
19.09.2012 року відстрочено на один рік (а.с.
21-25 матеріалів оскарження).

Оскаржені судові акти мотивовано
наявністю обставин, що ускладнюють
виконання рішення.

Не погодившись з прийнятими судовими
рішеннями, Міністерство оборони
Російської Федерації звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, просило
вищезгадані судові акти скасувати та
прийняти новий, яким у задоволенні
заяви Кабінету Міністрів України про
відстрочку виконання рішення
господарського суду міста Києва від
19.09.2012 року відмовити (а.с. 83-89
матеріалів оскарження).

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 04.02.2014 року відновлено
пропущений процесуальний строк на
звернення з касаційною скаргою,
касаційну скаргу Міністерства оборони
Російської Федерації прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 17.02.2014 року (а.с. 81-82).

У судове засідання 17.02.2014 року
представник третьої особи - закритого
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями "Промислово - фінансова
корпорація "Єдині енергетичні системи
України" не з'явився, причин неявки суду
не повідомив.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова
колегія визнала за можливе розглянути
справу у відсутність представника
третьої особи - закритого акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
"Промислово - фінансова корпорація
"Єдині енергетичні системи України".

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, вислухавши представників
позивача - Міністерства оборони
Російської Федерації, відповідачів -
Кабінету Міністрів України, Державної
казначейської служби України,
обговоривши доводи касаційної скарги,
дослідивши правильність застосування
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Згідно п. п. 7.1.1, 7.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Наприклад, відстрочка може
надаватись за рішенням, у якому
господарським судом визначено певний
строк звільнення приміщення,
повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК України, ця стаття не
вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до пп. 1 п. 9 Прикінцевих та
перехідних положень Бюджетного
кодексу України (в редакції, чинній
станом на 28.10.2013 року) до законодавчого
врегулювання безспірного списання
коштів бюджету та відшкодування
збитків, завданих бюджету рішення суду
про стягнення (арешт) коштів державного
бюджету (місцевих бюджетів)
виконується виключно центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів. Зазначені рішення
передаються до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, для
виконання.

Безспірне списання коштів державного
бюджету (місцевих бюджетів)
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, за черговістю
надходження таких рішень, щодо
видатків бюджету - в межах відповідних
бюджетних призначень та наданих
бюджетних асигнувань.

Пунктом 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу
України (в редакції, чинній станом на
28.10.2013 року) передбачено, що будь-які
бюджетні зобов'язання та платежі з
бюджету здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення,
якщо інше не передбачено законом про
Державний бюджет України.

Як зазначалось вище, ухвалою
господарського суду міста Києва від
20.02.2013 року змінено спосіб та порядок
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 19.09.2012 року шляхом
стягнення спірної суми з Державного
бюджету України замість "з будь-якого
рахунку, виявленого під час виконання
рішення суду" на "з рахунку за бюджетною
програмою за КПКВ 3504030".

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 845 від 03.08.2011 року затверджено Порядок
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, який визначає механізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників (далі - рішення про стягнення
коштів), прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

З п. 35 по п. 40 вказаного Порядку
передбачено стягнення коштів
державного бюджету для відшкодування
шкоди, заподіяної фізичним та
юридичним особам (у тому числі
стягнення коштів за бюджетною
програмою КПКВ 3504030).

Так, згідно пп. 2 п. 35 зазначеного
Порядку Казначейство здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету для відшкодування
(компенсації) шкоди, заподіяної
фізичним та юридичним особам внаслідок
незаконно прийнятих рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
їх посадових чи службових осіб під час
здійснення ними своїх повноважень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з метою належного
виконання вказаного рішення суду на
момент звернення до Кабінету Міністрів
України з листом № 5-03/890-23728 від 04.10.2013
року Державною казначейською службою
України було безспірно списано грошові
кошти у розмірі 15 423 128,47 грн.

Судами також встановлено, що листом №
5-03/890-23728 від 04.10.2013 року Державна
казначейська служба України
звернулась до Прем'єр-міністра України,
яким повідомляла про те, що Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" за бюджетною програмою за
КПКВ 3504030 передбачені грошові кошти у
розмірі 37 500 тис. грн., яких недостатньо
для виконання рішення господарського
суду міста Києва від 19.09.2012 року у
справі № 5011-61/11340-2012 (а.с. 4-5 матеріалів
оскарження).

Як зазначено судами за бюджетною
програмою за КПКВ 3504030 потребує
виконанню велика кількість судових
рішень на загальну суму 12 716 751,30 грн.,
тому безспірне списання всіх наявних
грошових коштів на виконання рішення
господарського суду у даній справі
робить неможливим виконання вказаних
рішень та, відповідно, може призвести
до настання негативних наслідків.

Згідно ч. 1-3 ст. 95 Конституції України
бюджетна система України будується на
засадах справедливого і
неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами і
територіальними громадами. Виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.
Держава прагне до збалансованості
бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Частиною 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Перевіривши надані сторонами докази в
їх сукупності, враховуючи, що джерелом
коштів на виконання судового рішення у
даній справі є Державний бюджет
України, з метою встановлення
відповідних бюджетних призначень та
передбачення відповідних коштів у
Державному бюджеті України на 2014 рік, з
урахуванням визначених законодавством
строків бюджетного процесу та
недостатність грошових ресурсів для
негайного належного виконання рішення
суду у цій справі, місцевий
господарський суд, з яким погодилась і
апеляційна інстанція, дійшов висновку
про фактичну наявність обставин, що
ускладнюють виконання рішення суду.

Статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу без задоволення.

З врахуванням вищенаведеного підстави
для скасування постанови суду
апеляційної інстанції, якою було
правильно застосовані норми
процесуального права, відсутні.

Посилання заявника касаційної скарги
на рішення Європейський суду з прав
людини у справі "Півень проти України" є
неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 41 вказаного рішення
беручи до уваги вищезазначені
нормативні прогалини та факт того, що
відстрочка виконання не визначала
жодного строку, заявниця не мала жодної
гарантії виконання рішення на свою
користь у найближчому майбутньому.
Таким чином, утримуючись протягом
років від вживання необхідних заходів
для виконання обов'язкових судових
рішень, компетентні органи України
порушили положення пункту 1 статті 6
Конвенції.

Згідно п. 57 зазначеного рішення Суд
зауважує, що в цьому випадку відстрочка
виконання рішення не містила жодного
точного строку і що зазначене рішення
залишається невиконаним вже протягом
шести років. Більше того, для заявниці
немає жодної гарантії, що воно буде
виконаним у найближчому майбутньому.
Очевидним є те, що ця ситуація важко
узгоджується з вимогою
передбачуваності, зазначеною в статті 1
Першого Протоколу. Виходячи з цього,
навіть якщо припустити, що втручання
держави в право заявниці на повагу до
її майна засноване на законі і служить
правомірній меті, Суд вважає, що була
порушена справедлива рівновага між
вимогами загального інтересу і
вимогами охорони права заявниці на її
майно і що заявниця зазнала і продовжує
нести особливий та непомірний тягар.

Проте, як зазначалось вище та
встановлено судами, з метою належного
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 19.09.2012 року Державною
казначейською службою України було
безспірно списано грошові кошти у
розмірі 15 423 128,47 грн., отже, дане рішення
виконується.

Крім того, ухвалою господарського суду
міста Києва від 28.10.2013 року виконання
рішення господарського суду міста
Києва від 19.09.2012 року відстрочено на
один рік, тобто, надано позивачу
гарантію виконання рішення на свою
користь у найближчому майбутньому.

Інші доводи заявника касаційної скарги
фактично стосуються переоцінки
доказів у справі, що виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції,
визначені статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони
Російської Федерації залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року у
справі № 5011-61/11340-2012 залишити без змін.

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді:
І.В. Алєєва

О.О. Євсіков