РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
Справа № 918/1499/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Крейбух О.Г.

судді Юрчук
М.І. ,

судді
Василишин А.Р.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача - Борисова І.В.

відповідача - Чепелюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
управління комунальною власністю
виконавчого комітету Рівненської
міської ради на рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.12.13 р. у справі № 918/1499/13
(суддя Гудзенко Я.О.)

за позовом Управління комунальною
власністю

до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Украгро-Балт" ЛТД

про стягнення 71 070 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгро-Балт" ЛТД про
стягнення 71 070,00 грн. /а.с.2-4/.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 04.12.2013 року у
справі № 918/1499/13 (суддя Гудзенко Я.О.)
позов управління комунальною
власністю виконавчого комітету
Рівненської міської ради до ТзОВ
"Украгро-Балт" ЛТД про стягнення 71070,00
грн. задоволено частково; стягнуто з
відповідача на користь позивача 35643,76
грн. штрафу та 1720,50 грн. судового збору
/а.с.84-88/.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
позивач управління комунальною
власністю виконавчого комітету
Рівненської міської ради звернувся з
апеляційною скаргою до Рівненського
апеляційного господарського суду, в
якій просить рішення скасувати в
частині відмови у стягненні 35427,24 грн.
штрафу та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задоволити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги,
скаржник вказує наступне:

- місцевий господарський суд, приймаючи
рішення, співставив розмір штрафу із
строком просторочення оплати, тоді як
відповідно до част.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки співставляється із
розміром збитків;

- матеріали справи не містять докази
направлення позивачу заяви про
розстрочку оплати за договором;

- проплати по договору, здійснені
директором ТзОВ "Украгро-Балт" ЛТД під
час хвороби суперечать висновкам суду
про утруднення виконання зобов'язань
відповідачем.

Таким чином, на думку скаржника,
правові підстави для відмови в позові в
частині стягнення 35 427,24 грн. штрафу
відсутні; просить рішення скасувати в
частині відмови у стягненні 35 427,24 грн.
штрафу та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задоволити в повному
обсязі /а.с.95-96/.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя
Юрчук М.І., суддя Миханюк М.В. та
призначено до розгляду на 29.01.2014 року
/а.с.93-94/.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.01.2014 року внесено зміни до складу
колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді відповідно до
затверджених складів колегій та
визначено колегію суддів у складі:
головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя
Юрчук М.І., суддя Василишин А.Р. /а.с.105/.

29.01.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 19.02.2014 року, про що
сторони повідомлені під розписку в
судовому засіданні /а.с.108/.

19 лютого 2014 року в судовому засіданні
позивач повністю підтримав вимоги і
доводи, викладені в апеляційній скарзі.

19 лютого 2014 року в судовому засіданні
відповідач заперечив проти доводів та
вимог скарги, вказавши, що
господарський суд Рівненської області
при винесенні рішення правомірно
застосував норми матеріального та
процесуального права, повністю
з'ясував обставини справи та дослідив
докази у справі, постановив законне та
обгрунтоване рішення, а тому просить
оскаржуване рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу
Управління комунальною власністю
виконавчого комітету Рівненської
міської ради слід задоволити частково,
а рішення господарського суду
Рівненської області від 04.12.2013 р. у
справі № 918/1499/13 змінити, виходячи з
наступного.

19.06.2013 року між управлінням комунальною
власністю виконавчого комітету
Рівненської міської ради (надалі -
продавець, позивач, апелянт) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Украгро-Балт" ЛТД
(надалі - покупець, відповідач) укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення (надалі - Договір),
відповідно до п.1.1 якого, продавець
зобов'язався продати покупцеві
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
загальною площею 0,1938 га, що розташована
за адресою: Рівненська область, м.Рівне,
вул.Гагаріна, 39, розміщена на землях, що
знаходяться у віданні Рівненської
міської ради, для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі (для
завершення будівництва
адміністративно-торгового центру з
подальшим його обслуговуванням), без
права розташування на ній залів
гральних автоматів та закладів
грального бізнесу, кадастровий номер
земельної ділянки :01:013:0235 (далі -
Земельна ділянка). Договір нотаріально
посвідчено 19.06.2013р. та зареєстровано в
реєстрі № 627 /а.с.8-9/.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що
оціночна вартість земельної ділянки
становить 355350,00 грн. та є договірною
ціною продажу земельної ділянки.

Відповідно до п.2.2 Договору, продавцем
та покупцем 17 січня 2013 року було
укладено договір № 148 про оплату
авансового внеску, згідно якого
покупець перераховує продавцю 103531,13
грн.

Згідно п.2.4 Договору, покупець не
пізніше 30-ти календарних днів з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору, вносить кошти в сумі 254 218,87
грн., що складає різницю між вартістю
земельної ділянки 355350,00 грн. та
перерахованою продавцем
невикористаною частиною авансового
внеску.

Відповідно до п.2.5 Договору, покупець
має право на розстрочення платежу за
придбання земельної ділянки у
відповідності до чинного
законодавства.

Відповідно до п.5.1 Договору, у разі
порушення строків оплати за даним
договором, покупець сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від
несплаченої суми за кожен день
прострочення платежу. Якщо протягом 30
днів з дня закінчення терміну оплати
покупець не виконав зобов'язання по
оплаті за даним договором, покупець
сплачує продавцю штраф в розмірі 20
відсотків вартості предмету договору,
а продавець має право звернутись в суд
з позовом про розірвання даного
договору з подальшим скасуванням
рішення про відчуження земельної
ділянки, що є предметом даного
договору.

На виконання п.2.2 Договору, покупець
ТзОВ "Украгро-Балт" ЛТД перерахував на
рахунок продавця 103531,13 грн. авансового
внеску згідно платіжного доручення від
21.01.2013 року № 3 на суму 103 531,13 грн. /а.с.49/.

ТзОВ "Украгро-Балт" ЛТД оплачено
вартість земельної ділянки з
простроченням строку оплати (після
20.07.2013 року) на суму 254 218,87 грн., в т.ч.
254218,87 грн. вартості земельної ділянки
та 3 020,57 грн. пені за порушення строків
оплати, що підтверджується платіжними
дорученнями:

- від 21.06.2013 року № 22 на суму 76 000,00 грн.
/а.с.50/;

- від 23.08.2013 року № 28 на суму 100 000,00 грн.
/а.с.51/;

- від 18.09.2013 року № 33 на суму 81 239,44 грн.
/а.с.52/.

28.08.2013 року позивачем на адресу
відповідача було надіслано претензію
№ 08-656 з вимогою погасити
заборгованість та сплатити нараховану
пеню та штраф /а.с.11/. Відповідачем після
отримання претензії сплачено залишок
боргу по оплаті вартості земельної
ділянки та 3020,57 грн. пені /а.с.52/.

Несвоєчасне виконання взятих на себе
відповідачем зобов'язань щодо оплати у
встановлені п.2.4 Договору строки
вартості земельної ділянки слугувало
підставою для звернення управлінням
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради до
суду з позовом про стягнення 71 070,00 грн.
штрафу на підставі п.5.1 Договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (част.1 ст.628
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Позивач просить стягнути 71 070, 00 грн.
штрафу на підставі п.5.1 Договору.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (част.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання
(част.1 ст.549 ЦК України).

Поскільки прострочення відповідача по
оплаті вартості земельної ділянки
більше 30 днів з дня закінчення терміну
оплати (20.07.2013р.) має місце, то позовні
вимоги про стягнення 71070,00 грн. штрафу в
розмірі 20 відсотків вартості предмету
договору є підставними.

Колегією суддів взято до уваги
клопотання відповідача про зменшення
розміру нарахованих штрафних санкцій з
огляду на таке.

Згідно част.3 ст.551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Пунктом 1 ст.233 ГК України встановлено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора.

Аналогічні приписи містить п.3 ст.83 ГПК
України.

При цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що зменшення штрафу відповідає
вимогам співрозмірності та враховує
інтереси позивача, що у свою чергу, не
суперечить принципу рівності сторін у
господарському процесі, поскільки
боржник допустив неправомірну
поведінку, тобто невиконавши
зобов'язання у строк, то він в
будь-якому разі не повинен отримувати
перевагу зі своєї неправомірної
поведінки. В цьому випадку, місцевий
господарський суд обгрунтовано
зменшив стягуваний розмір штрафних
санкцій.

У випадку нарахування штрафу, який є
явно завищеним, не відповідає
передбаченим у п.6 ст.3, част.3 ст.509 та
ч.ч.1-2 ст.627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку,
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

В обгрунтування клопотання про
зменшення розміру штрафних санкцій
відповідач вказує на те, що порушення
умов договору було не значним, дане
порушення не завдало збитків позивачу
/а.с.60-61/.

Враховуючи те, що відповідач погасив в
повному обсязі основну суму
заборгованості та пеню (з переплатою)
до подання позову позивачем, беручи до
уваги той факт, що розмір штрафу,
заявлений позивачем, є надмірно
великим в порівнянні з строком
прострочення оплати (останній день для
розрахунку 19.07.13 р., сплачено з
порушенням строку - 178 218,87 грн.), який
становить менше 30 календарних днів, а
також те, що відповідач звертався до
міськвиконкому з заявою про розстрочку
оплати за Договором купівлі-продажу,
яка залишилась без відповіді. Крім
того, враховуючи факт перебування на
амбулаторному лікуванні в
Рівненському обласному
спеціалізованому диспансері
радіаційного захисту населення
директора ТОВ "Украгро-Балт" ЛТД
Лабенського І.В. з 20.08.2013 року по 20.09.2013
року, що значно утруднювало належне
виконання умов договору відповідачем, -
місцевий господарський суд правомірно
вважає можливим зменшити розмір штрафу
до 35 643, 76 грн.

Відтак, висновок суду про часткове
задоволення позовних вимог визнається
обгрунтованим. Довід скаржника про
безпідставне зменшення неустойки, як і
застосування приписів ст.233 ГПК
України, ст.551 ЦК України, п.3 ст.83 ГПК
України, не може бути підставою для
скасування переглянотої постанови у
справі, оскльки юридичний аналіз
зазначених норм свідчить про те, що
вони застосовуються за визначених у
законі умов на розсуд суду.

Відповідно до п.п.9.4 абз.2 п.9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про судове рішення»від 23.03.2012
року № 6, у резолютивній частині
рішення має бути остаточна відповідь
щодо усіх вимог, які були предметом
судового розгляду. При цьому
господарські суди повинні зазначати у
рішеннях про часткове задоволення
майнових вимог, у тому числі в разі
зменшення розміру неустойки згідно з
пунктом 3 статті 83 ГПК, - про відмову в
позові в решті вимог, припинення
провадження або залишення без розгляду
позову у цій частині.

Відтак, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, а саме в
частині стягнення штрафу в розмірі 35
643,76 грн., в позові про стягнення 35426,24
грн. штрафу слід відмовити.

Згідно абз.4 п.3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, у
резолютивній частині судового рішення
зазначається про часткове задоволення
позову і розмір суми неустойки, що
підлягає стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

На відповідача покладається судовий
збір за подання позовної заяви у сумі 1
720,50 грн. на підставі ст.49 ГПК України.

Згідно із п.4 част.1 ст.103 ГПК України,
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги (подання)
має право змінити рішення.

Відповідно до п.4 част.1 ст.104 ГПК
України, підставами для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Оцінюючи вищевикладені обставини
справи, колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради слід
задоволити частково, а рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.12.2013 р. у справі № 918/1499/13
змінити, доповнивши п.3 про відмову у
стягненні 35426,24 грн. штрафу, в решті -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради на
рішення господарського суду
Рівненської області від 04.12.2013 р. у
справі № 918/1499/13 задоволити частково.

Рішення господарського суду
Рівненської області від 04.12.2013 р. у
справі № 918/1499/13 змінити, доповнивши
резолютивну частину рішення пунктом 3
такого змісту:

"3. В позові про стягнення 35426,24 грн.
штрафу відмовити".

У зв'язку з цим пункти третій-четвертий
резолютивної частини рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.12.2013 р. у справі № 918/1499/13
вважати відповідно пунктами
четвертим-п'ятим.

В решті рішення господарського суду
Рівненської області від 04.12.2013 р. у
справі № 918/1499/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 918/1499/13 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Василишин А.Р.