КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р. Справа№ 910/21292/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:Кардашевська Т.В.,
довіреність № 1636-13 від 31.12.2013;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Дніпроінмед"

на рішення господарського суду
міста Києва від 27.11.2013

у справі № 910/21292/13 (суддя: Чебикіна
С.О.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Дніпроінмед"

до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Юнівес"

про стягнення 2992, 60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Дніпроінмед"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Юнівес" про
стягнення 2992, 60 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.11.2013 у справі № 910/21292/13
відмовлено в задоволенні позовних
вимог повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Дніпроінмед"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у відповідності до якої
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
27.11.2013 у справі № 910/21292/13 і прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014 №
910/21292/13 у справі № 910/21292/13 сформовано
для розгляду апеляційної скарги
колегію суддів у складі: головуючий
суддя: Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф.,
Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014 прийнято
до розгляду справу 910/21292/13. Розгляд
апеляційної скарги призначений на
24.02.2014 об 11:30.

08.02.2014 на адресу суду від представника
скаржника надійшло клопотання,
відповідно до якого він просив
здійснити розгляд справи за його
відсутності та в якому зазначив, що
підтримує апеляційну скаргу і просив
суд її задовольнити.

24.02.2014 розглянувши клопотання
представника скаржника про здійснення
розгляду справи за його відсутності,
колегія суддів дійшла висновку про
його обґрунтованість, в зв'язку з чим
підлягає задоволенню.

24.02.2014 представник відповідача в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги і
просив суд рішення господарського суду
міста Києва від 27.11.2013 у справі № 910/21292/13
залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, колегія суддів встановила
наступне.

13.12.2012 в м. Харкові по вул.
Червоноармійська відбулась дорожньо -
транспортна пригода за участю
транспортного засобу "Рено Магнум"
реєстраційний номерний знак - НОМЕР_1
під керуванням ОСОБА_3 та транспортного
засобу „Чері" реєстраційний номерний
знак - НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, під
керуванням водія ОСОБА_5,

Дорожньо - транспортна пригода
відбулася з вини водія транспортного
засобу "Рено Магнум" реєстраційний
номерний знак - НОМЕР_1 - ОСОБА_3, що
підтверджується постановою
Ленінського районного суду м.Харкова
від 11.01.2013 року у справі № 2024/9860/12.

Внаслідок зазначеної ДТП було
пошкоджено автомобіль Чері"
реєстраційний номерний знак - НОМЕР_2,
який належить ОСОБА_4, та
цивільно-правова відповідальність
якої була застрахована у позивача на
підставі договору добровільного
страхування наземних транспортних
засобів № ТР-Х/13.07.2012/00484 від 13.07.2012 року.

На виконання умов договору, на підставі
страхового акту № 74/13 від 04.07.2013, звіту
про незалежну оцінку з визначення
вартості матеріального збитку,
завданого власнику колісного
транспортного засобу №136/2012 від 16.01.2013
року, позивач виплатив потерпілому
страхове відшкодування в розмірі 2992,60
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями №2517 від 05.07.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для звернення позивача з
даним позовом стало те, що всупереч
положенням ст.ст. 993, 1166, 1187,1191 ЦК України
та вимоги ст. 27 Закону України "Про
страхування", ст.37 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" відповідач не виплатив йому
відшкодування в порядку регресу
матеріальної шкоди у розмірі 2992, 60 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 27 Закону України від 7
березня 1996 р. N 85/96-ВР "Про страхування",
ст. 38 Закону України від 1 липня 2004 р. N
1961-IV "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст. 993 ЦК до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки
(постанова Верховного Суду України від
28 серпня 2012 р. у справі N 3-38гс12).

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187
Цивільного кодексу України).

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
місцевим господарським судом вірно
було встановлено, що на час звернення
позивача з позовом у даній справі
підстави для захисту цивільного права
були відсутні, так-як обов'язок
відповідача щодо сплати страхового
відшкодування на підставі отриманої
14.08.2013 року заяви про страхове
відшкодування на момент подання
позивачем 04.11.2013 року позову до суду не
настав.

Так, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів"
страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний, у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими, - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується копією заяви про
виплату страхового відшкодування № 1851
від 12.08.2013 року (вх..№13108/14-03 від 14.08.2013р.),
відповідачем було отримано заяву про
страхове відшкодування 14.08.2013 року, а
11.11.2013 року в строк до 90 днів з дня
отримання (14.08.2013) заяви про страхове
відшкодування, відповідачем було
сплачено страхове відшкодування у
розмірі 1992,60 грн. (2992, 60 грн. - 1000,00 грн.
(франшизи)), що підтверджується
платіжним дорученням № 1604 від 11.11.2013
року.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дав належну оцінку
обставинам справи і прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог повністю.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
27.11.2013 у справі № 910/21292/13 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Дніпроінмед" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 27.11.2013 у справі №
910/21292/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21292/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко