РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Справа № 902/1067/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Філіпова Т.Л. , суддя Дужич С.П.

при секретарі Чекеренда Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Оверчук Д.О. (дов № 453
від 12.07.14 р.)

Руцький М.О. (дов. № 452
від 12.02.14 р.)

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача на рішення господарського
суду Вінницької області від 09.10.13 р. у
справі № 902/1067/13 (суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дом
Альтера"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атланта-Він"

про стягнення 428672,24 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дом
Альтера», 83114, м. Донецьк, вул..
Університетська, 80-В (надалі - позивач)
звернулось в господарський суд
Вінницької області з позовною заявою
(а.с. 3-4) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атланта-Він», 21034,
Вінницька обл.., м. Вінниця, вул..
Лебединського, б. 34 (надалі -відповідач),
в якій просить стягнути 428672,24 грн.

Позивач подав уточнення до позовної
заяви, в якій зазначив, що позивач
згідно видаткової накладної № 978 від
14.03.2012 року повернув товар на суму 382 382,81
грн., що підтверджується
товарно-транспортними накладними та
відомостями про вантаж.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 09.10.13 р. (а.с. 82-87)
позов задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що позивач на
виконання умов договору, поставив
відповідачу товар на суму 736328,80 грн., що
підтверджується накладною № 978 від
14.03.2012 року на суму 736 328,80 грн.;
податковою накладною від 14.03.2012 року №
592 на суму 736 328,80 грн.; товарно -
транспортними накладними та
відомостями про вантаж, накладними на
повернення товару №55 від 31.05.2013р., №293
від 22.09.2012р., що підтверджують
повернутий позивачу товар на суму
222387,90 грн. Крім того судом зазачено, що
повернення товару на суму 159994,91 грн. не
підтверджено жодними доказами, але не
спростовано відповідачем, а тому
враховується при обчисленні
заборгованості.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені належними
та допустимими доказами, а тому
підлягають до задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
та відмовити в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт
посилається на порушення
господарським судом Рівненської
області норм матеріального та
процесуального права.

Скаржник зокрема зазначає, що в
обгрунтування оскаржуваного рішення
судом першої інстанції покладено
неналежні докази. Відповідач
стверджує, що не отримував
оскаржуваний товар.

Автоматизованою системою
документообігу суду визначено колегію
суддів для розгляду справи № 906/435/13 у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Гулова А.Г., суддя Саціщук А.В.

До початку розгляду апеляційної скарги
по суті, розпорядженням голови суду від
22.01.14 р. внесені зміни до складу колегії
суддів та визначено колегію суддів у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Філіпова Т.Л., суддя Дужич С.П.

Представник позивача не реалізував
процесуальне право на участь у судових
засіданнях суду апеляційної інстанції,
ані 23.01.14 р., ані 13.02.14 р., хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представника
позивача за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, розглянувши матеріали та
обставини справи, апеляційну скаргу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційну скаргу слід задоволити, а
оскаржуване рішення скасувати,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи 15.02.2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
Дом Альтера" та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Атланта-Він" було укладено договір
поставки № 17 (далі-договір)

Відповідно до п.1.1 умов договору
постачальник зобов'язується постачати
покупцю горілчані напої партіями
відповідно до замовлень останнього, а
покупець зобов'язується прийняти
товар і оплатити його відповідно до
умов договору.

Відповідно до п.1.2 договору
найменування, асортимент, ціна,
кількість товару кожної партії
зазначається у видаткових та
товаротранспортних накладних.

Згідно п. 3.1 Договору, товар
поставляється на умовах DDP згідно з
правилами «Інкотермс». Місце поставки
узгоджується сторонами в замовлені на
поставу партії товару та зазначається
в товарно-транспортній накладній.

Строк поставки замовленої партії
товару складає 3 - 5 календарних дні з
часу узгодження товару покупцю (п. 3.3).

Згідно п. 3.7 Договору, право власності
на товар та ризик випадкового знищення
до покупця переходить під час
підписання накладної уповноваженими
представниками сторін даного договору.
Повноваження осіб на приймання товару
підтверджується довіреністю
оформленої на бланку строгої
звітності.

Пунктом 3.9 договору сторони обумовили,
що кількість поставленого товару
визначається згідно видаткових
накладних (товарно-транспортних) на
фактичний відпуск товару на протязі
строку дії договору.

Відповідно до п. 4.3. договору оплата
партії товару проводиться покупцем з
відстрочкою платежу в 30 ( тридцять)
календарних днів з моменту отримання
товару.

Якщо покупцем не здійснюється оплата
на протязі обумовленого строку
відстрочки платежу, зазначеному у п. 4.3
Договору, постачальник в
односторонньому порядку припиняє
відвантаження товару. Поставка товару
поновлюється після повного погашення
покупцем простроченої заборгованості
за раніше поставлений товар із
врахуванням штрафних санкцій і пені,
передбаченої п. 7.2, 7.3, 7.4 Договору (п. 4.4
договору).

В підтвердження поставки горілчаних
напоїв на суму 736328,80 грн. позивач надав
суду видаткову накладну № 978 від 14.03.12 р.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, а саме з: накладної про
повернення від покупця № 55 від 31.05.12 р.
та накладної про повернення № 293 від
22.09.12р., відповідач повернув позивачу
горілчані напої на загальну суму 222387,9
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся в суд про стягнення з
відповідача 353945,99 грн. заборгованості
за поставлений товар та штрафні
санкції, нараховані у зв'язку з
невиконанням умов договору, щодо
своєчасного розрахунку. Суд першої
інстанції задоволив позовні вимоги
позивача, однак колегія суддів не
погоджується з даним висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як вбачається з умов оскаржуваного
договору, на виконання п. 3.1, сторони
зобов'язані узгодити умови поставки
товару в замовленні на поставку.

Однак, дослідивши докази наявні в
матеріалах справи, апеляційний суд
констатує відсутність будь - яких
документів, що підтверджують
замовлення відповідача поставки
товару.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до листа Міністерства
фінансів України від 31.10.2000р. № 053-291516
довіреність на одержання цінностей є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної особи
одержати для підприємства визначені
перелік та кількість цінностей. Без
довіреності не може бути створено
(виписано, підписано) інший первинний
документ - накладну вимогу,
товарно-транспортну накладну, який є
дозволом для здійснення господарської
операції з відпуску цінностей і
відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" є підставою для її
бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 3.7 Договору,
повноваження осіб на приймання товару
підтверджується довіреністю
оформленої на бланку строгої
звітності.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, апеляційний суд констатує
відсутність довіреності відповідача
на одержання горілчаних напоїв від
позивача. Крім того, в матеріалах
справи відсутні будь-які докази на
підтвердження того, що відповідач
призначав повноважну особу на
отримання товару від постачальника.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону, первинні
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів приходить до висновку,
що видаткова накладна № 978 від 14.03.12 р.
на суму 736328,80 грн. (а.с. 12) є первинним
документом, який фіксує факт
здійснення господарської операції. При
цьому, суд констатує той факт, що
вказана видаткова накладна не містить
всіх обов'язкових реквізитів, а саме: не
зазначено ініціали та посадове
становище особи, яка підписала дану
накладну.

Дослідивши зміст вказаної накладної,
колегія суддів приходить до висновку,
що видаткова накладна не містить даних,
згідно з яких можна ідентифікувати
особу, яка підписала та брала участь у
здійсненні одержання горілчаних
напоїв.

Враховуючи відсутність в матеріалах
справи: будь - яких документів, що
підтверджують замовлення відповідача
на поставку товару, довіреність на
одержання горілчаних напоїв від
позивача, належним чином оформлену
видаткову накладну та
товарно-транспортні накладні,
враховуючи заперечення відповідача
щодо поставленого йому товару, колегія
суду приходить до висновку, про
недоведеність позивачем факту
поставки відповідачу товару, а саме
горілчаних напоїв на суму 736328,80 грн., на
виконання умов договору поставки № 17
від 15.02.12р.

Крім того, як вбачається з пояснень
позивача (з позовної заяви та уточнень
до позовної заяви), позивач поставив
відповідачу товар на загальну суму
736328,80 грн. При цьому, відповідач
повернув позивачу товар на суму 222 387,9
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи накладної про
повернення від покупця № 55 від 31.05.12 р.
та накладної про повернення № 293 від
22.09.12р.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, суд констатує відсутність
доказів, що підтверджують повернення
відповідачем товару на суму 159 994,91 грн.,
однак даний факт суд першої інстанції
визнав доведеним.

Водночас, відповідно до акта звірки
взаєморозрахунків між сторонами за
період з 14.03.12 р. по 24.09.13 р., який
підписаний та скріплений печаткою
позивача (а.с. 79), заборгованість
відповідача перед позивачем складає 285
924,59 грн., тоді, як позивач звернувся в
суд до відповідача про стягнення 353 945,99
грн. заборгованості. При цьому в графі
кредит відображено чотири операції
повернення товару, а саме: від 31.05.12р.,
22.09.12р., докази чого містяться в
матеріалах справи, від 21.02.13р., що
враховано судом при розрахунках та
уточненні до позовної заяви (а.с. 52) та
повернення від 24.09.13р. на суму 68 003,40грн.,
докази чого відсутні в матеріалах
справи.

Беручи до уваги розбіжності, які
містять матеріали справи, щодо
вартості поверненого товару,
врахованого при розрахунку суми позову
в частині основної заборгованості,
Рівненський апеляційний господарський
суд ухвалою від 23.01.14 р. зобов'язав
позивача надати пояснення щодо
проведених розрахунків, що відображені
в акті звірки (а.с. 79). Однак, позивач не
виконав вимоги вказаної ухвали та не
надав пояснення, щодо розбіжностей сум
заборгованості.

У відповідності до ст. 75 ГПК України,
якщо сторонами не подано
витребовуваних судом документів,
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

З вище наведеного вбачається, що
матеріали справи не містять
беззаперечних доказів на
підтвердження суми основного боргу,
заявленої до стягнення, як не містять
доказів здійснення поставки в рамках
виконання сторонами договору поставки
№ 17 від 15.02.2012, оскільки позивачем не
надано на вимогу суду доказів на
виконання тих умов договору, на яких,
згідно угоди, повинна була
здійснюватися поставка, а саме:
замовлення із зазначенням товару та
місця поставки (пп. 1.1, 3.1, 3.2); доказів на
підтвердження повноважень особи, яка
приймала товар (довіреність) (п. 3.7).

Також апеляційним судом оцінюється
критично висновок суду першої
інстанції, що доказом поставки товару є
податкова накладна № 592 від 14.03.12р.,
оскільки даний документ є документом
податкового обліку та звітності,
складеним виключно позивачем. Окрім
того матеріали справи не містять
доказів віднесення суми ПДВ з даної
операції до податкового зобовязання
товариства.

Беручи до уваги, що стягнення штрафу,
пені та річних є похідними вимогами від
вимоги про стягнення основного боргу,
який, на думку суду, не є доведеним в
сумі, заявленій до стягнення та з якої
відбується нарахування неустойки та
річних, а відтак позовні вимоги в
частині стягнення пені штрафу та 3%
річних теж є недоведеними.

В силу дії статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами і іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевказане, колегія суду
констатує факт не доведення позивачем
своїх доводів належними та допустимими
доказами відповідно до положень
чинного законодавства України, та
констатує факт недоведеності
позивачем підставності обставин, котрі
було покладено ним в обґрунтування
позовних вимог.

Апеляційний суд звертає увагу, що
наведені позивачем мотиви про відмову
від виконання зобов'язань
відповідачем, вину відповідача та про
відповідальність відповідача у
вигляді сплати штрафних санкцій є
безпідставними, оскільки у
встановленому законом порядку суд
першої інстанції не встановив
наявність правового зобов'язання
відповідача перед позивачем.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Зі змісту наведеної норми випливає, що,
відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у рішенні лише
доводів та доказів сторони, на користь
якої приймається рішення, є порушенням
вимог статті 42 Господарського
процесуального кодексу України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом та судом.

В порушення викладеного, судом першої
інстанцій при прийнятті рішень надано
оцінку лише поданим позивачем доказам
та його доводам, натомість, доводи
відповідача, зокрема, щодо того, що сума
боргу не відповідає акту звірки
розрахунків, відсутність згоди
відповідача на отримання та поставку
товару, залишились поза увагою
місцевим господарським судом, підстави
відхилення вказаних доводів у рішенні
не наведені, оцінка їм не надана.

А відтак, Рівненський апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що господарським судом
першої інстанції неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
привального вирішення спору, а тому на
підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 104 скасовує
оскаржуване рішення.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача згідно ст. 49
ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Атланта-Він" рішення господарського
суду Вінницької області від 09.10.13 р. у
справі № 902/1067/13 задоволити.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 09.10.13 р. у справі
№ 902/1067/13 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дом
Альтера" (83114, м. Донецьк, вул.
Університетська, 80-В) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атланта-Він" (21034, м.
Вінниця, вул. Лебединського, 34) 4 286,76 грн.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №902/1067/13 повернути
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Дужич С.П.