ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року Справа №
904/6081/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Дмитренко А.К.-
доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Герасименко І.М.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Мар'їна З.В.,
представник, довіреність б/н від 21.01.14;

від відповідача: Мешечко О.Л.,
представник, довіреність б/н від 18.12.13;

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 12.09.2013 року у справі №
904/6081/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1", м. Донецьк

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Верхньодніпровський
авторемонтний завод", м.
Верхньодніпровськ

про стягнення 250011 грн. 04 коп.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 17.02.2014 по 24.02.2014 року (ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 12.09.2013
року (суддя Петренко Н.Е.) у позові
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Дорожньо-ремонтно-будівельне
об'єднання 1" про стягнення упущеної
вигоди - орендної плати за період з
22.08.2011 року по 10.06.2013 року у сумі 250011 грн.
04 коп., відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1" звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати, стягнути
з товариства з обмеженою
відповідальністю "Верхньодніпровський
авторемонтний завод" 290232 грн. 40 коп.
упущеної вигоди, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Верхньодніпровський
авторемонтний завод" у відзиві на
апеляційну скаргу просить в її
задоволенні відмовити повністю, а
рішення господарського суду залишити
без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, розглянувши матеріали справи,
суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Дорожньо-ремонтно-будівельне
об'єднання 1" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Верхньодніпровський авторемонтний
завод" про стягнення 250011 грн. 04 коп.
упущеної вигоди, що становить суму
орендної плати за період з 22.08.2011 по
10.06.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

09.02.11 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
№ 02/11-П, відповідно до умов п. 1.1.
якого відповідач зобов'язався
виготовити та передати у власність
позивача напівпричепи - самоскиди
ВАРЗ-НПС 2730 в кількості 2-х штук
(далі-продукція), а позивач зобов'язався
прийняти та оплатити її.

У п. 5.1. договору № 02/11-П зазначено, що
відповідач гарантує якість продукції,
відповідність її вимогам технічної
документації.

Строк гарантії 1 (один) рік без
врахування пробігу (п. 5.2. договору
№ 02/11-П).

Згідно п. 8.8. договору № 02/11-П спори
сторін, що випливають із умов договору,
розглядаються у господарському суді за
місцем знаходження відповідача у
відповідності до діючого
законодавства України, із дотриманням
досудового врегулювання спору шляхом
пред'явлення претензій та переговорів,
в межах строків позовної давності.

Пунктом 9.1. договору № 02/11-П
передбачено, що даний договір вступає в
силу з моменту його укладання обома
сторонами та діє до 31.12.2011 року.
Продовження дії договору
обумовлюється додатковою угодою.

Як вказує позивач, на виконання умов
вищезазначеного договору №
02/11-П, відповідачем було виготовлено та
передано позивачу передбачені
договором транспортні засоби, але
09.08.2011 року на одному з напівпричепів
ВАРЗ - НПС 2730 № шасі Y89273000ВОА98450,
реєстраційний номер АН4168ХР, при
розвантаженні отвального шлаку стався
розрив гідроциліндра, а саме вирвало з
опорного стакана перший шток.

11.08.2011 року позивачем за участю
представника відповідача здійснено
візуальний огляд вищевказаного
напівпричепу, про що складено акт, в
якому вказано: "причина виходу з ладу
агрегату - механічне ушкодження
гідроциліндру…" та погоджено
направлення гідроциліндра виробнику,
тобто відповідачу.

Відповідно звіту відповідача 22.08.2011
року позивачу відмовлено у
гарантійному ремонті гідроциліндра по
причині порушення водієм Правил
технічної експлуатації, встановлених
виробником.

Не погодившись з вищевказаною
відповіддю відповідача, 26.10.2011 року
позивач звернувся до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом про зобов'язання відповідача
здійснити заміну гідроциліндра на
напівпричепі ВАРЗ - НПС 2730, № шасі
Y89273000ВОА98450, реєстраційний номер
АН4168ХР.

02.10.2012 року на виконання ухвали
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.05.2012 року по
справі №14/5005/15306/2011 була проведена
судова експертиза, відповідно якої
встановлено дефект гідроциліндру.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
від 21.01.2013 року у справі №14/5005/15306/2011
відповідача зобов'язано здійснити
заміну гідроциліндра на напівпричепі
ВАРЗ - НПС 2730, № шасі Y89273000ВОА98450,
реєстраційний номер АН4168ХР, що
належить позивачу.

Постановою Вищого господарського суду
України від 28.03.2013 року постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 21.01.2013 року у
справі №14/5005/15306/2011 залишено без змін.

Позивач вказує, що вищезгаданий
напівпричеп він здавав в оренду
товариству з обмеженою
відповідальністю "Данком" (далі -
орендар), про що свідчить укладений
договір оренди від 01.01.2011 року № 1 та
додаткова угода від 13.07.2011 року до
нього.

Відповідно до умов п.1.1. договору оренди
товариство з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1"
зобов'язувалось передати орендарю
техніку та обладнання (далі-майно) в
оренду за плату на визначений строк.

У п. 1.2. договору оренди обумовлено, що
перелік техніки та обладнання
зазначений у додатку до даного
договору. Вартість оренди майна
визначається на підставі калькуляції,
яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.1. договору оренди
передбачено, що поточний та
капітальний ремонт майна, переданого в
оренду, здійснюється позивачем за
власний рахунок.

Відповідно п. 3.4. договору оренди
орендодавець - товариство з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1" зобов'язано
передати орендарю майно в оренду за
актом приймання-передачі на протязі 3-х
днів з моменту підписання договору.

Згідно п. 7.1. договору оренди договір
вступає в силу з моменту його
підписання повноважними
представниками обох сторін та діє до
31.12.2011 року.

13.07.2011 року між позивачем та орендарем
укладено додаткову угоду до договору
оренди від 01.01.2011року №1, відповідно
якої додаток № 1 викладено в новій
редакції.

Позивач зазначає, що основним видом
його діяльності є надання в оренду
вантажних автомобілів (КВЕД 77.12).

Як вважає позивач, у зв'язку з тим, що
виробником напівпричепа, тобто
відповідачем, безпідставно відмовлено
в гарантійному ремонті, що є порушенням
прав покупця відповідно укладеного
договору на придбання техніки, та у
зв'язку з тим, що позивачу довелося
вимагати через суд виконання
відповідачем взятих на себе
гарантійних зобов'язань, товариство з
обмеженою відповідальністю "Дорожньо -
ремонтно - будівельне об'єднання 1" весь
цей час не могло використовувати
напівпричеп за призначенням, не могло
отримувати дохід від здачі
напівпричепа в оренду з 09.08.2011 року по
теперішній час.

07.09.2011 року позивач звернувся до
відповідача з проханням надати
письмово дозвіл на проведення ремонту
самостійно у зв'язку з відмовою в
гарантійному ремонті. Листом від 16.09.2011
року № 257/09 товариство з обмеженою
відповідальністю "Верхньодніпровський
авторемонтний завод" надало відповідь:
"Ремонтировать не рекомендуем, так как
эксплуатация восстановленного
гидроцилиндра может привести к более
серьезным и масштабным повреждениям
полуприцепа или отдельных его узлов, а
также других транспортних средств и
людей, и в случае установки на
полуприцеп отремонтированного
гидроцилиндра - срок гарантии на данный
полуприцеп будет прекращен".

Позивач вважає, що позбавлення права
отримання винагороди за здачу техніки
в оренду - це збитки, які завдані
товариству з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1" неналежним
виконанням зобов'язання відповідачем.
Позивач міг і повинен був отримати
прибуток, для цього ним були вжиті всі
необхідні заходи, а прибуток не
отримувався виключно внаслідок
винного порушення зобов'язання
відповідачем. Підтвердженням вжиття
заходів щодо запобігання виникненню
збитків, на думку позивача, є
листи-претензії щодо проведення
гарантійного ремонту і звернення до
суду за захистом порушеного права,
звернення до відповідача за дозволом
на проведення ремонту гідроциліндру
власними силами.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив суд стягнути з відповідача
упущену вигоду - неотриману орендну
плату за період з 22.08.2011 року по 10.06.2013
року у сумі 250 011 грн. 04 коп., яка
складається із двох частин: суми
збитків за простоювання сідлового
тягача та суми збитків за простоювання
напівпричепа.

Доводи товариства з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1", наведені в
апеляційній скарзі, колегією суддів
відхиляються приймаючи до уваги
наступне.

Майнова шкода (збитки) - це виражене в
грошовій сумі будь-яке зменшення
наявного майна та інше ураження
майнового інтересу однієї особи,
заподіяне протиправною дією іншої
особи. Саме грошовий вираз майнової
шкоди називають збитками.

Відповідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Слід зазначити, що саме згідно ст. 22
Цивільного кодексу України у вигляді
упущеної вигоди відшкодовуються
тільки ті збитки, які б могли бути
реально отримані при належному
виконанні зобов'язання.

Визначення поняття збитків наведено
також у ч. 2 ст. 224 Господарського
кодексу України, у відповідності з якою
під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

В силу ст. 225 Господарського кодексу
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу
України встановлено, що при визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди є одним з видів
цивільно-правової відповідальності.

При цьому, для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
повного складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи,
шкідливий результат такої поведінки
(збитки), причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками,
вина правопорушника. За відсутності
хоча б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок
довести наявність збитків,
протиправність поведінки заподіювача
збитків та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяними збитками. В
свою чергу, відповідач повинен довести,
що в його діях відсутня вина у
заподіянні збитків.

Колегія суддів зазначає, що збитки
мають реальний характер та у разі, якщо
сторона, яка вважає, що її права були
порушені та нею понесені збитки,
повинна довести як розмір збитків, так
і факт їх понесення.

Тягар доведення наявності і
обґрунтування розміру упущеної вигоди
покладається на позивача, який повинен
довести, що він міг і повинен був
отримати визначені доходи і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток. Тобто упущена вигода
розглядається як гарантований,
безумовний і реальний доход.

Позивачем не доведено, що він
гарантовано отримав би вигоду від
договору оренди, укладеного з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Данком», у період з
22.08.2011 року по 10.06.2013 року, оскільки ним
не надано доказів того, що товариство з
обмеженою відповідальністю "Дорожньо -
ремонтно - будівельне об'єднання 1" до
цього взагалі отримувало орендну плату
(дохід) за оренду
напівпричепу-самоскиду ВАРЗ АН 4168ХР.

В апеляційній скарзі позивач вказує на
те, що відповідач своїм листом від
16.09.2011 року №257/09 заборонив самостійно
відремонтувати напівпричеп, який
вийшов з ладу, але, як видно з цього
листа (а.с. 25), він мав рекомендаційний
характер та не був перешкодою для
позивача, щоб звернутися до інших
спеціалістів з приводу ремонту
гідроциліндру.

Доказів вжиття дій, які б сприяли
зменшенню збитків або їх запобіганню
взагалі, відповідачем не надано.

Як зазначалося вище, позивач просив
стягнути суму упущеної вигоди як за
сідловий тягач, так і за напівпричеп,
при цьому жодним чином не пояснює, що
ним було здійснено для запобігання
виникнення збитків через простоювання
сідлового тягача, який є окремою
одиницею автотранспорту і може
використовуватися з іншими
напівпричепами, які передавалися
позивачем в оренду згідно договору
оренди від 01.01.2011 року № 1, укладеному з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Данком».

Суд апеляційної інстанції
погоджується з доводами відповідача
про те, що напівпричеп і сідельний
тягач є окремими автотранспортними
одиницями виходячи з такого.

Наказом Держстандарту України від
25.01.1995 року №31 затверджено ДСТУ 2984-95
"Засоби транспортні дорожні. Типи.
Терміни та визначення". У підпункті 35
розділу 3 ДСТУ 2984-95 наведено визначення
терміну "сідельний тягач" - автомобіль,
який за своєю конструкцією і
обладнанням призначений для
буксирування напівпричепа. За
визначенням, наведеним у підпункті 28
розділу 3 ДСТУ 2984-95, напівпричеп -
причеп, який за своєю конструкцією
призначений для використання з
сідельним тягачем і частина повної
маси якого передається на сідельний
тягач через сідельно-зчіпний пристрій.

Таким чином, враховуючи зазначені вище
визначення можна дійти висновку, що
напівпричеп та сідельний тягач є
окремими автотранспортними одиницями.

Преамбулою Керівництва з експлуатації
напівпричіпу-самоскиду ВАРЗ-НПС
передбачено, що це керівництво
призначене для вивчення автомобільних
напівпричепів ВАРЗ-НПС 2230, ВАЗР-НПС 2240,
ВАРЗ-НПС 2730, ВАРЗ-НПС 2740. В п.п. 1.1. п. 1.
частини 1 Керівництва з експлуатації
напівпричепу-самоскиду ВАРЗ-НПС
зазначено, що напівпричеп призначений
для експлуатації з сідельними
тягачами, які відповідають по
з'єднувальним розмірам по ДСТУ 12105, з
навантаженням на сідельно-зчіпний
пристрій більш 98,1 кН (Юте) та має
зчіпний шкворень діаметром 2" (50,8мм)
згідно ДСТУ UN/ЕСЕ R 55-00 та обладнаними
гідпропневматичними системами
підйому.

ДСТУ UN/ЕСЕ R 55-00 регламентує розміри
зчіпних шкворней: діаметр поверхні
шкворня, що сполучається, має
дорівнювати 2 або 3,5 дюйма, тобто 50,8 або
89 мм відповідно. Вибір одного з цих двох
типів (50.8 або 89 мм) залежить від повної
маси автопоїзда, напівпричепа і
вертикального навантаження. Шкворні
діаметром 50,8 мм встановлюють на
напівпричепи повною масою до 55 т або
при вертикальному навантаженні на РСУ
до 200 кН.

Виходячи з наведеного, на всіх
напівпричепах, повна маса яких не
перевищує 55 т, встановлено зчіпний
шкворень діаметром 50,8 мм. та,
відповідно, до сідельного тягача
відповідача, який нібито простоював
через те, що напівпричеп-самоскид ВАРЗ
НПС2730 вийшов з ладу, можна було
зачіпити будь-який інший напівпричеп
із розміром зчіпного шворня діаметром
50,8 мм.

Вищевикладене підтверджується й
витягом із Керівництва з експлуатації
напівпричепів.

В силу ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Посилання товариства з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1" в апеляційній
скарзі на Закон України "Про захист
прав споживачів" є безпідставним.

У преамбулі Закону України "Про захист
прав споживачів" зазначено, що цей
закон регулює відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

За визначенням, наведеним у пункті 22 ч.1
ст. 1 Закону України "Про захист прав
споживачів", споживач - це фізична
особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Між тим сторонами у даній справі
(позивачем і відповідачем) є юридичні
особи. Тому застосування норм Закону
України "Про захист прав споживачів" до
правовідносин між позивачем та
відповідачем є неприйнятним.

Зважаючи на недоведеність позивачем
факту заподіяння йому збитків у
вигляді втраченої вигоди саме в сумі
250011 грн. 04 коп., колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду про відмову у
позові.

Викладена в апеляційній скарзі вимога
позивача про стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Верхньодніпровський авторемонтний
завод" 290232 грн. 40 коп. упущеної вигоди не
підлягає задоволенню, оскільки згідно
приписів ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
збільшення позивачем розміру позовних
вимог можливе до прийняття рішення по
справі.

До того ж, ч. 3 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції не приймаються і не
розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.09.2013
року у справі № 904/6081/13 залишити без
змін, а скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Дорожньо - ремонтно -
будівельне об'єднання 1" без
задоволення.

Головуючий суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
І.М. Герасименко

повний текст постанови виготовлений
27.02.14р.