ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Справа № 915/24/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Васильєвої Л.І.
при секретарі судового засідання
Атаманюк В.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Інгул"

/54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, 8/

до відповідача Фізична особа -
підприємець ОСОБА_2

/АДРЕСА_1

про: про спонукання до укладення
договору.

за участю представників сторін

від позивача Кльосова А.Г., дов. від
14.01.2014р.; Одінцов І.О., дов. № 187 від
14.02.2014р.;

від відповідача ОСОБА_5, дов. № 194 від
29.03.2013р.; ОСОБА_2 підприємець

Публічне акціонерне товариство
«Інгул» звернулось до господарського
суду Миколаївської області з позовними
вимогами до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про спонукання
до укладення договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача з ПАТ «Інгул» у наданій
редакції.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 15.01.2014 року
було прийнято позовну заяву та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 04.02.2014 року.

24.01.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача ПАТ «Інгул»
надійшло клопотання про залучення до
участі у справі у якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Публічне акціонерне товариство
«Миколаївобленерго» та Миколаївське
обласне відділення Антимонопольного
комітету України (арк. справи 27). Подане
клопотання розглянуто судом у судовому
засіданні 04.02.2014 року, про що зазначено
у протоколі судового засідання (арк.
справи 46) та відмовлено у його
задоволенні, з тих підстав, що рішення
по даній справі не може вплинути на
права та обов'язки осіб, яких позивач
просив залучити до участі у справі у
якості третіх осіб.

У судовому засіданні 04.02.2014 року було
оголошено перерву до 18.02.2014 року.

13.02.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача надійшла заява
(арк. справи 47) про зміну предмету спору
по справі № 915/24/14, у якій позивач
просить прийняти до розгляду проект
нової редакції договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача.

Розглянувши в судовому засіданні 18.02.2014
року подану заяву, суд дійшов висновку
про необхідність її прийняття, з огляду
на наступне.

Частиною четвертою ст. 22 ГПК України
передбачено, що до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено наступне.

Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Під предметом позову розуміється
певна матеріально-правова вимога
позивача до відповідача, стосовно якої
позивач просить прийняти судове
рішення. Підставу позову становлять
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги щодо захисту права та
охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача. Одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
допускається (п. 3.12 Постанови).

У судовому засіданні 18.02.2014 року
відповідач та представник відповідача
проти зміни предмету позову
заперечували, з підстав зазначених у
запереченнях проти зміни позивачем
предмету позову (арк. справи 69-70), а саме
з огляду на те, що відповідач отримав
проект нової редакції договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача № 4 від
02.01.2014 року лише 01.02.2014 року, отже ще не
сплинув двадцятиденний термін, який
відводиться законодавством для
розгляду пропозицій укласти договір,
надання протоколу розбіжностей,
погодження, або відмови від пропозиції
укласти договір.

Оскільки на час подання заяви розгляд
справи по суті не розпочинався, суд
дійшов висновку про необхідність
прийняття поданої заяви до розгляду.

Отже, судом розглядаються позовні
вимоги з урахуванням заяви про зміну
предмета позову, про що також зазначено
в протоколі судового засідання від
18.02.2014 року (арк. справи 74).

Представники позивача в судовому
засіданні 18.02.2014 року позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, з
врахуванням заяви про зміну предмету
спору від 13.02.2014 року, та просили суд
позов задовольнити. В обґрунтування
заявлених позовних вимог зазначили
наступне.

Строк дії договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача № 7, що діяв з 31.01.2011 року
сплинув 31.12.2012 року. Додаткова угода про
продовження строку дії договору
відповідачем не підписана. Однак
фактично передача електричної енергії
посредством електричної мережі ПАТ
«Інгул» для ФОП ОСОБА_2 не припинялась.

На виконання норм законодавства,
а саме п. 5.8. Правил користування
електричною енергією, п. 3, 6 ст. 179 ГК
України, вимог ПАТ «Миколаїволенерго»
та рекомендацій адміністративної
колегії Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, а
також з метою врегулювання ситуації, що
склалася, 10.10.2013 року ПАТ «Інгул»
направив на адресу ФОП ОСОБА_2 договір
про технічне забезпечення
електропостачання споживача, що
регулює питання оплати за перетікання
реактивної електроенергії, викладений
у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами ст. 181 ГК
України та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Станом на 10.12.2013 року ані договір,
підписаний зі сторони відповідача, ані
протокол розбіжностей до вказаного
договору на адресу ПАТ «Інгул» від ФОП
ОСОБА_2, не надходив. Таким чином існує
правовідношення, в силу якого сторони
зобов'язані укласти договір, але одна
із сторін ухиляється від цього.

Враховуючи вищевикладене, із
посиланням на ст. 179, 187 ГК України та п. 2
ст. 649 ЦК України представник позивача
просив суд спонукати відповідача
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 до
укладення договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача з ПАТ «Інгул» у наданій
редакції.

Відповідач та представник
відповідача в судовому засіданні 18.02.2014
року проти позову заперечили та
просили суд у задоволенні позову
відмовити. На виконання вимог ухвали
суду відповідачем подано суду
письмовий відзив по суті спору (арк.
справи 29-31). В поданому відзиві на
позовну заяву відповідачем зазначено
наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
є субспоживачем ПАТ «Інгул», тобто
отримує електричну енергію від ПАТ
«Миколаївобленерго» згідно договору
про постачання електроенергії № 44/5435
від 06.10.2008 року за допомогою
технологічних електричних мереж
власника мереж ПАТ «Інгул». Підставою
для використання ПАТ
«Миколаївобленерго» технологічних
електричних мереж позивача, для
постачання електроенергії
відповідачу, є договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж № 2-44/23 від 18.09.2009 року
існуючий між позивачем та ПАТ «
Миколаївобленерго».

Посилання позивача на вимоги
пункту 5.8. ПКЕЕ, частини 3 та 6 статті 169
Господарського кодексу України як на
підставу, щодо обов'язковості (прямої
вказівки закону) укладення договору
про технічне забезпечення між
сторонами судового провадження є
нікчемним, оскільки ПАТ «Інгул» не має
ліцензій, тобто не є
«електропередавальною організацією» а
також не є «суб'єктом господарювання,
який забезпечує споживачів
електроенергією».

Крім того, відповідач зазначає, що
ствердження позивача, що на протязі 2013
року договір про технічне забезпечення
електропостачання споживача № 7 від
31.01.2013 року втратив свою чинність не
відповідає дійсності.

Відповідач вказав, що позивачем
до суду (арк. справи 10-18), в якості
предмету позову, а саме проекту
договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача № 29 від
07.10.201З року, який надсилався
відповідачеві для розгляду та
укладення згідно вимог статті 181 ГК
України, надано зовсім інший документ
(без номеру, без підпису керівництва та
мокрої печатки). Текст поданого
документу відрізняється від проекту
договору № 29 від 07.10.2013р, який
наводиться у позові та який надсилався
відповідачеві при листі від 10.10.2013 № 924.

Враховуючи наведене, поданий до
суду договір про технічне забезпечення
електропостачання не є проектом
договору, який пройшов процедуру
передбачену ст. 181 ГК України, не є
предметом позову та не може
розглядатися у даному судовому
провадженні, (порушені пункт 7 статті 54,
пункти 1 та 2 статті 57 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

10.10.2013 року позивач ПАТ «Інгул»
звернувся до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з листом вих. №
924 (арк. справи 9) про направлення двох
екземплярів договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача та відповідно до абзацу
третього вказаного листа просив
підписаний та завірений печаткою
організації екземпляр договору, а
також копії установчих документів,
необхідних при укладенні
господарських договорів направити на
адресу ПАТ «Інгул» у двадцятиденний
термін. Докази направлення та
отримання відповідачем вказаного
листа наявні у матеріалах справи (арк.
справи 7-8).

Проте, судом встановлено, що між
Відкритим акціонерним товариством
«Інгул» (далі - власник мереж) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(далі - споживач) 31.01.2011 року було
укладено договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача № 7 (далі - договір № 7)
відповідно до умов якого власник мереж
забезпечує технічну можливість
передачі електричної енергії
споживачу в обсягах згідно з договором
про постачання або про купівлю-продаж
електричної енергії, з показниками
допустимих відхилень від стандартних
умов надання обсягу електричної
енергії та рівня дозволеної потужності
за класами напруги, а споживач
дотримується установленого режиму
споживання електричної енергії та
своєчасно сплачує за отримані послуги,
визначені п. 4.1 цього договору (п. 1.1
договору № 7) (арк. справи 39-42).

Даний договір підписано
сторонами та скріплено печатками.

У пункті 10.6 договору № 7 сторонами
погоджено, що цей договір укладається
на строк до 31.12.2011 року, набирає
чинності з дня його підписання та
вважається продовженим на наступний
календарний рік, якщо за місяць до
закінчення строку не буде заявлено
однією зі сторін про відмову від цього
договору або його перегляд. Договір
може бути розірвано і в інший термін за
ініціативою будь-якої із сторін, у
порядку, визначеному законодавством
України.

За приписами ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Статтею 651 ЦК України встановлено,
що зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Оскільки умовами договору
встановлено можливість пролонгації
дії договору на наступний календарний
рік, та сторонами не подано суду
доказів розірвання договору, вказаний
договір є продовженим та чинним на
момент розгляду спору.

Також судом встановлено, що 01.01.2013
року сторонами було підписано
додаткову угоду № 1 до договору про
технічне забезпечення
електропостачання № 7 від 31.01.2011 року
(арк. справи 37), пунктом 5 якої
передбачено, що сторони дійшли згоди в
тому, що всі положення договору, в які
не було внесено змін даною додатковою
угодою, залишаються чинними у
попередній редакції і сторони
підтверджують щодо них свої
зобов'язання.

Окрім того, судом враховано, що
відповідно до заяви про зміну предмету
спору у справі № 915/24/14 від 13.02.2014 року
(арк. справи 47), позивач просив змінити
предмет позову, а саме прийняти до
розгляду проект нової редакції
договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача.

Позивачем до вказаної заяви
подано проект нової редакції договору
№ 4 про технічне забезпечення
електропостачання споживача від 02.01.2014
року з додатками (арк. справи 48-62).
Докази направлення проекту договору з
додатками на адресу відповідача наявні
у матеріалах справи, а саме копія
фіскального чеку поштової установи від
30.01.2014 року за номером штрихового
ідентифікатора 862 (арк. справи 66).

Як вбачається з поданої суду
копії рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
відповідачу за номером штрихового
ідентифікатора 862 (арк. справи 64)
відповідачем примірник вказаного
проекту договору отримано 01.02.2014 року.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 ГК
України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів. Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору.

Тобто станом на момент розгляду
позову з врахуванням заяви про зміну
предмету позову та фактично зміненої
редакції договору позивачем не
виконано вимог ст. 181 ГК України щодо
надання стороні двадцятиденного
терміну на надання відповіді.

Частина 1 ст. 15 ЦК України
встановлює, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
та безпідставність позовних вимог. В
позові слід відмовити.

Судовий збір відповідно до ч. 5 ст.
49 ГПК України слід покласти на
позивача.

Керуючись ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір в розмірі 1 218, 00 грн.
покласти на позивача.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення повністю
або частково у порядку і строки
встановлені ст.93 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено
та підписано 21.02.2014 р.