ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа № 922/4488/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Івакіна В.О. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Шевцові Є.О.,

за участю представників:

позивача - Єфременко О.О. (довіреність №
14-3 від 08.01.2013 р.);

відповідача - Мар'їна І.О. (довіреність
№ 06/3902 від 30.12.2013 р.);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.
№3809Х/1-43) на рішення господарського
суду Харківської області від "27"
листопада 2013 р. по справі № 922/4488/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства
"Харківміськгаз", м. Харків

про стягнення 49846,92 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить стягнути з ПАТ "Харківміськгаз"
пеню у розмірі 21540,84 грн., 3% річних в сумі
4395,77 грн., суму на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в сумі 370,61 грн., 7%
штрафу у розмірі 23539,70 грн. з посиланням
на невчасну сплату вартості природного
газу, отриманого за укладеним між
сторонами договором купівлі-продажу
природного газу від 30.03.2012 р. № 9/3-РО.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 27.11.2013 р. (суддя
Шарко Л.В.) позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ
"Харківміськгаз" на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" 3% річних в сумі 4395,77
грн., судовий збір в розмірі 151,73 грн., в
частині стягнення з відповідача пені в
сумі 21540,84 грн., 7% штрафу в сумі 23539,70 грн.,
інфляційних витрат в сумі 370,61 грн.
відмовлено.

Позивач, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", з
рішенням суду першої інстанції не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 27.11.2013 р. в
частині відмови у стягненні пені у сумі
21540,84 грн. та штрафу в сумі 23539,70 грн.;
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити вимогу позивача про
стягнення з відповідача пені у сумі
21540,84 грн. та штрафу в сумі 23539,70 грн., у
стягненні яких було відмовлено. В іншій
частині рішення господарського суду
Харківської області від 27.11.2013 року
залишити без змін. Судові витрати
покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013 р. у
справі № 922/4488/13 апеляційну скаргу
відповідача прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 14.01.2014 р.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 р. у
справі № 922/4488/13 розгляд справи
відкладено на 11.02.2014 р.

Представник відповідача в судовому
засіданні 11.02.2014 р. заявив клопотання
(вх. № 1198) про припинення провадження у
справі за відсутністю предмета спору
згідно п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з укладенням сторонами
додаткової угоди № 2 від 28.01.2014 р. до
договору купівлі-продажу природного
газу від 30.03.2012 р. № 9/3-РО, якою
передбачено здійснення остаточного
розрахунку за газ у строк до 31.01.2014 р.

Разом з клопотанням представник
відповідача надав відзив на апеляційну
скаргу позивача (вх.№1223 від 11.02.2014 року),
в якому зазначає, що ухвалою
Господарського суду Харківської
області від 09.01.2013 р. у справі № 922/092/13
порушено провадження у справі про
банкрутство ПАТ "Харківміськгаз" та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів. Посилається на норму ст. 12
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", згідно якої
боржнику протягом дії мораторію не
нараховується неустойка за
невиконання грошових зобов'язань,
термін виконання яких настав до дня
введення мораторію.

Враховуючи, що Господарським
процесуальним кодексом України не
передбачено право апеляційного суду
щодо припинення провадження у справі
за відсутністю предмета спору згідно п.
1-1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів дійшла
висновку про залишення без
задоволення заявленого представником
апелянта клопотання про припинення
провадження.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши доводи апеляційних
скарг в межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між НАК "Нафтогаз України" (продавець)
та ПАТ "Харківміськгаз" (покупець)
укладений договір купівлі-продажу
природного газу від 30.03.2012 р. № 9/3-РО
(а.с.11-18).

Згідно п. 1.1., 1.2 вказаного договору,
позивач зобов'язався передати у
власність відповідачу у 2012 році
природний газ виключно для подальшої
реалізації релігійним організаціям
(крім обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності), які
є кінцевими споживачами, а відповідач
зобов'язався приймати та оплачувати
цей природний газ на умовах цього
договору.

В розділі 2 договору купівлі-продажу
природного газу від 30.03.2012 р. № 9/3-РО
сторонами узгоджено кількість та
якість природного газу, який позивач
має передати відповідачу (а саме:
позивач у період з 01.02.2012 р. по 31.12.2012 р.
має передати відповідачу газ обсягом
до 602,805 тис. куб. м.), та передбачено
можливість змінювати обсяги
отриманого газу в установленому
порядку.

Відповідно до п. 3.6, 3.7 цього договору,
приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачу у відповідному
місяці продажу, оформляється актом
приймання-передачі газу, який є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами.

Згідно п. 6.1 цього договору, оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планових обсягів газу протягом
місяця.

Згідно п. 6.2 договору, остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 20-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п. 11.1 договору
купівлі-продажу природного газу від
30.03.2012 р. № 9/3-РО, цей договір набув
чинності з дати його підписання та
скріплення їх підписів печатками
сторін, та діє в частині поставки
природного газу - з 01.02.2012 р. до 31.12.2012 р.,
а в частині проведення розрахунків за
газ - до їх повного здійснення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що позивач на виконання
умов договору купівлі-продажу
природного газу від 30.03.2012 р. № 9/3-РО
протягом березня-грудня 2012 р. поставив
відповідачу природний газ на загальну
суму 752280,34 грн., що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу від 31.03.2012 р., 30.04.2012р., 31.05.2012 р.,
30.06.2012 р., 31.07.2012 р., 31.08.2012 р., 30.09.2012 р.,
31.10.2012 р., 30.11.2012 р. та від 31.12.2012 р. (а.с.
20-29).

Але відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором щодо своєчасного
проведення розрахунку за прийнятий
природний газ виконував неналежним
чином, платежі з оплати газу проводив з
порушенням строків, передбачених
договором.

Згідно п. 7.2. договору купівлі-продажу
природного газу від 30.03.2012 р. № 9/3-РО, у
разі невиконання відповідачем п. 6.1, 6.2
цього договору, відповідач
зобов'язаний сплатити позивачу, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу (договору).

На підставі наведеного та враховуючи
вимоги ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, згідно якої боржник, який
прострочив виконання грошових
зобов'язань, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом,
позивач звернувся до Господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з відповідача
49846,92 грн., що складаються з: пені у
розмірі 21540,84 грн., 3% річних в сумі 4395,77
грн., інфляційних процесів за весь час
прострочення в сумі 370,61 грн., 7% штрафу у
розмірі 23539,70 грн..

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необхідність
задоволення вимог позивача в частині
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
4395,77 грн., виходячи з наступного.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610, ст. 611 Цивільного Кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, позовна вимога про
стягнення з відповідача 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання в сумі 4395,77 грн. є
обґрунтованою та підлягає до
задоволення.

В цій частині рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржується.

Колегія суддів апеляційної інстанції
також погоджується з висновком суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні вимог про стягнення з
відповідача інфляційних витрат у
розмірі 370,61 грн., у зв'язку з їх
неправомірним нарахуванням.

В цій частині рішення суду першої
інстанції сторонами також не
оскаржується.

Статтею 611 Цивільного Кодексу України
передбачені правові наслідки
порушення зобов'язання, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги про стягнення з відповідача
пені в сумі 21540,84 грн. та 7% штрафу у в
сумі 23539,70 грн. суд першої інстанції
виходив з того, що ухвалою
Господарського суду Харківської
області від 09.01.2013 р. у справі № 922/092/13
порушено провадження у справі про
банкрутство Публічного АТ
"Харківміськгаз" та введено мораторій
на задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин), мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Разом із тим, Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
визначає, що конкурсні кредитори -
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство і виконання
яких не забезпечено заставою майна
боржника; поточні кредитори - кредитори
за вимогами до боржника, які виникли
після порушення провадження у справі
про банкрутство.

Частиною 4 ст. 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів забороняється
стягнення на підставі виконавчих
документів та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до законодавства; не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
не нараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржнику, щодо
якого діє мораторій, введений при
провадженні справи про його
банкрутство.

Отже, виходячи із змісту Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
протягом часу дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів пеня та
штраф за невиконання зобов'язань або їх
неналежне виконання боржнику не
нараховуються, за винятком випадків,
які можуть бути встановлені
спеціальними нормами законодавства.

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний Суд України в
Постанові від 12.03.2013 р. у справі №
29/5005/16170/2011.

Таким чином, враховуючи, що на час
розгляду справи діє мораторій на
задоволення вимог кредиторів до
відповідача, а позивачем нараховано до
стягнення з відповідача пеню по
зобов'язанням, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство
та введення мораторію (09.01.2013 р.), суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про безпідставність вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені в сумі 21540,84 грн. та 7% штрафу у в
сумі 23539,70 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги
позивача відсутні, оскільки доводи,
викладені позивачем в апеляційній
скарзі, жодним чином не доведені.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести суду ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення
Господарського суду Харківської
області від 27 листопада 2013 року у
справі № 922/4488/13 прийняте у
відповідності до матеріалів справи та
норм чинного законодавства, і підстави
для його скасування відсутні, у зв'язку
з чим апеляційна скарга позивача є
необґрунтованою і задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,
одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення Господарського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року у справі № 922/4488/13 залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складений та
підписаний 13.02.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.