КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р. Справа№ 5028/8/68/2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Тіток Д.О.

від відповідача: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Біофуел»

на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 02.09.2013р.

у справі №5028/8/68/2012 (головуючий суддя
Оленич Т.Г., судді Івченко С.М.,
Сидоренко А.С. )

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
енергетичних технологій
«Енергоальянс»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біофуел»

про стягнення 212 718,81 грн. шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
та заставне майно

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
енергетичних технологій
«Енергоальянс» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біофуел» про
стягнення з відповідача суми
заборгованості в розмірі 254 086,94 грн. за
Договором невідновлювальної кредитної
лінії №39/02/220909 від 22.09.2009р. шляхом
звернення стягнення на предмет застави
та іпотеки, а саме: комплекс виробничої
бази залізобетонних виробів загальною
площею 1 539,8 кв.м., що знаходиться за
адресою пров. 1 Травня, за №2 а, в місті
Городня, Чернігівської області та
складається з адміністративного
приміщення А-2 із цегли, загальною
площею 387,7 кв.м.; котельні з димоходом
В-1, в-1 із цегли загальною площею 180,8
кв.м; адміністративного приміщення з
прибудовою РБУ Г-2, г-1, г2-4, г3-3 із цегли
та залізобетонних колон загальною
площею 766,0 кв.м.; арматурного цеху г1-1 із
цегли загальною площею 156,5 кв.м.;
трансформаторної підстанції Е-2 із
цегли загальною площею 48,8 кв.м. за
Договором №39/02/220909/І-1 іпотеки
нерухомого майна від 22.09.2009р та
сушильний комплекс в кількості 1 штуки
за Договором №39/02/191009/Z-2 застави
обладнання від 12.11.2009р.

До прийняття рішення по суті позивачем
була подана заява про зменшення
розміру позовних вимог, за якою він
просив стягнути з відповідача
заборгованості в шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та
заставне майно в розмірі 212 718,81 грн., з
яких 185 450,81 грн. основна заборгованість,
11 908,51 грн. пеня, 9 042,20 грн. 3% річних, 6 317,29
грн. інфляційні витрати.

Пізніше позивачем була подана заява
про збільшення розміру позовних вимог,
згідно з якої він просив суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та
заставне майно в розмірі 219 744,04 грн., з
яких 185 450,81 грн. основна заборгованість,
13 249,39 грн. пеня, 13 452,58 грн. 3% річних, 7 591,26
грн. інфляційних витрат.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 02.09.2013р.
позовні вимоги задоволені частково,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 185 450,81 грн. боргу, 12 135,35 грн.
процентів річних, 1 842,62 грн. інфляційних
нарахувань, звернувши стягнення на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки
за Договором №39/02/220909/І-1 іпотеки
нерухомого майна від 22.09.2009р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Городянського районного нотаріального
округу Совою В.Ф. та зареєстрованого в
реєстрі за №3218, а саме: комплекс
виробничої бази залізобетонних
виробів, загальною площею 1 539,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: провул. 1-го
Травня, №2А в м. Городня Чернігівської
області та складається з
адміністративного приміщення А-2 із
цегли, загальною площею 387,7 кв.м.;
котельні з димоходом В-1, в-1 із цегли,
загальною площею 180,8 кв.м.;
адміністративного приміщення з
прибудовою РБУ Г-2, г-1, Г2-4, Г3-3 із цегли
та залізобетонних колон, загальною
площею 766,00 кв.м.; арматурного цеху Г1-1 із
цегли загальною площею 156,5 кв.м.;
трансформаторної підстанції Е-2 із
цегли, загальною площею 48,8 кв.м. шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною 478 780,00 грн.; рухоме
майно, що є предметом застави за
Договором №39/02/191009/Z-2 від 12.11.2009р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Городянського районного нотаріального
округу Совою В.Ф. та зареєстрованого в
реєстрі за №3934, а саме: сушильний
комплекс, який знаходиться за адресою:
м. Городня Чернігівської області,
провул. 1-го Травня, буд. 2-А, шляхом
проведення публічних торгів за
початковою ціною 248 800,00 грн.; стягнуто з
відповідача на користь позивача 3 988,58
грн. судового збору, в решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, відповідач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Біофуел»,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Господарського суду
Чернігівської області від 02.09.2013р.
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в позові про стягнення
коштів шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки та заставне майно у
сумі 185 450,81 грн. боргу, 11 908,51 грн. пені,
нарахованої за період з 22.09.2010р. по
22.03.2011р., 9 042,20 грн. процентів річних,
нарахованих за період з 28.12.2010р. по
10.12.2012р., 6 317,29 грн. інфляційних
нарахувань, обчислених за період з
28.12.2010р. по 20.12.2012р.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції, не надавши оцінку
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості майна, яким
забезпечується кредитним договір,
порушив вимоги пункту 6 статті 3
Цивільного кодексу України щодо
розумності та справедливості. Також, на
думку скаржника, господарський суд
помилково не врахував терміни
прострочення кредитора, оскільки, як
він вказує, з 30.03.2010р. по 22.10.2012р. (дата
отримання відповідачем листа вимоги
про погашення заборгованості) позивач
не висував жодної претензії щодо суми
заборгованості та термінів її
погашення і, на вимоги відповідача, не
надав письмово жодних реквізитів для
сплати раніше перерахованої суми.
Розрахунок додаткових сум, як вказує
відповідач, повинен виконуватись з
22.10.2012р. Крім того апелянт вказує на те,
що судом першої інстанції неправильно
було визначено строк початку позовної
давності.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
енергетичних технологій
«Енергоальянс», надав апеляційному
суду письмовий відзив на апеляційну
скаргу, за яким просить залишити
рішення Господарського суду
Чернігівської області від 02.09.2013р. у
справі №5028/8/68/2012 без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення. На думку
позивача рішення господарського суду є
законним та обґрунтованим, прийнятим з
дослідженням всіх обставин справи,
яким було надано належну правову
оцінку, прийнятим з додержанням норм
матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2013р.
колегію суддів у складі головуючий
суддя Шевченко Е.О., суддя Зеленін В.О.,
Синиця О.Ф. було прийнято до
провадження апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» та розгляд справи
призначено на 20.01.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014р.
розгляд справи було відкладено
відповідно до ст. 77 ГПК України у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представника відповідача та його
клопотанням про відкладення розгляду
справи.

Справа слухалась з оголошеною в
судовому засіданні 03.02.2014р. перервою на
підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

22 вересня 2009р. між Відкритим
акціонерним товариством «БМ Банк»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «БМ Банк», був укладений
Договір №39/02/220909 невідновлюваної
кредитної лінії, за умовами якого Банк
зобов'язався надавати на умовах цього
Договору, а ТОВ «Біофуел», як
позичальник, зобов'язався отримувати,
належним чином використовувати та
повернути в передбачені цим Договором
строки кредит в розмірі 160 000,00 грн. та
сплатити проценти за користування
кредитом в порядку та на умовах,
визначених цим Договором.

Згідно з п. 1.3. Договору кредит
повертається позичальником не пізніше
21.09.2010р. відповідно до графіку.

Згідно з п. 1.6. Договору за користування
кредитом позичальник зобов'язаний
сплачувати банку відповідну плату
(проценти) в порядку та розмірах,
визначених цим Договором. При
нарахування та сплаті процентів за
користування кредитом сторони повинні
керуватись наступним: проценти за
користування кредитом розраховуються
банком на основі процентної ставки в
розмірі 28,0%, яка може бути змінена в
порядку, визначеному цим Договором.
Проценти нараховуються методом
«факт/360» для позичкової
заборгованості в іноземній валюті,
методом «факт/факт» для позичкової
заборгованості в національній валюті
України. При цьому проценти
нараховуються на суму кредитних
коштів, що фактично надані банком
позичальнику і які ще не повернуті
останнім відповідно до умов даного
Договору. Для розрахунку процентів
день надання та день погашення кредиту
вважається одним днем. Перша сплата
позичальником процентів відбувається
не пізніше 30 вересня 2009р. за період
першого дня видачі кредиту до 25-го
вересня 2009р. (з урахуванням положень п.
1.6.1.2. цього Договору). Всі наступні
сплати процентів відбуваються
позичальником щомісячно не пізніше
останнього робочого дня звітного
місяця, а у разі повного строкового або
дострокового погашення кредиту -
одночасно з погашенням кредиту.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що однією із
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У відповідності до ч. 2 ст. 345
Господарського кодексу України
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Частиною 1 ст. 1056 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за Договором
між ПАТ «БМ Банк», як
іпотекодержателем, та ТОВ «Біофуел», як
іпотекодавцем, був укладений Договір
іпотеки нерухомого майна від 22.09.2009р.,
за яким іпотекодавець передає в
іпотеку, а іпотекодержатель приймає в
іпотеку предмет іпотеки - нерухоме
майно, а саме: комплекс виробничої бази
залізобетонних виробів загальною
площею 1 539,8 кв.м., що знаходиться за
адресою: провул. 1 Травня, за №2а в місті
Городня Чернігівської області та
складається з адміністративного
приміщення А-2 із цегли, загальною
площею 387,7 кв.м.; котельні з димоходом
В-1, в-1 із цегли, загальною площею 180,8
кв.м.; адміністративного приміщення з
прибудовою РБУ Г-2, г-1, г2-4, Г3-3 із цегли
та залізобетонних колон, загальною
площею 766,0 кв.м.; арматурного цеху г1-1 із
цегли, загальною площею 156,5 кв.м.;
трансформаторної підстанції Е-2 із
цегли загальною площею 48,8 кв.м.

Договір іпотеки нерухомого майна від
22.09.2009р. посвідчений нотаріусом
Городнянського районного
нотаріального округу Чернігівської
області 22.09.2009р., зареєстровано в
реєстрі за №3218.

Також між ПАТ «БМ Банк», як
заставодержателем», та ТОВ «Біофуел»,
як заставодавцем, укладений Договір
№39/02/191009/Z-2 застави обладнання від
12.11.2009р., згідно з яким заставодавець з
метою забезпечення належного
виконання зобов'язання, що випливає з
Договору №39/02/220909 невідновлювальної
кредитної лінії від 22.09.2009р., передає в
заставу, а заставодержатель приймає в
заставу в порядку і на умовах,
визначених у цьому Договорі, предмет
застави - рухоме майно, а саме:
сушильний комплекс в кількості 1 (одна)
штука, загальною балансовою вартістю 248
800,00 грн., що підтверджується довідкою
заставодавця про балансову вартість
№001 віл 01.10.2009р. Предмет застави
знаходиться за адресою: м. Городня,
Чернігівська обл., провул. 1 Травня, буд.
2-А.

Крім того, 23.04.2010р. між ПАТ «БМ Банк» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
енергетичних технологій
«Енергоальянс», як поручителем,
укладений Договір поруки, згідно з яким
поручитель поручається перед ПАТ «БМ
Банк» за своєчасне та повне виконання
боржником - ТОВ «Біофуел», зобов'язання
за Договором невідновлюваної
кредитної лінії №39/02/220909 від 22.09.2009р., а
також додатковими договорами до нього,
що укладені та можуть бути укладені в
майбутньому.

Згідно з п. 1.2. Договору поруки у разі
порушення боржником зобов'язання за
Кредитним договором боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Згідно з п. 2.1.- 2.5. Договору поруки у разі
порушення боржником умов виконання
зобов'язання кредитор має право
вимагати від поручителя виконання
зобов'язання боржника перед кредитом
згідно з умовами кредитного договору в
порядку, передбаченому цим Договором.
Якщо боржник не в змозі вчасно
здійснити черговий платіж у
відповідності з Кредитним договором,
боржник письмово повідомляє про це
поручителя та кредитора не пізніше ніж
за три дні до моменту настання строку
платежу. Після отримання від боржника
письмового повідомлення щодо
неможливості вчасного виконання ним
(боржником) зобов'язання по Кредитному
договору, поручитель зобов'язаний не
пізніше настання строку виконання
зобов'язання сплатити кредитору суму
боргу шляхом перерахування її на
рахунок кредитора. При цьому моментом
виконання зобов'язання поручителем є
дата надходження грошових коштів на
рахунок кредитора. Якщо при настанні
строку платежу відповідно до
Кредитного договору боржником не буде
сплачено платіж кредитору, боржник
та/або кредитор зобов'язуються
повідомляти поручителя про
прострочення платежу. Поручитель
зобов'язується протягом п'яти
календарних днів з моменту отримання
повідомлення кредитора або боржники
згідно з п. 2.4. даного Договору
виплатити несплачену боржником суму
кредиту.

Як встановлено рішенням
Господарського суду Чернігівської
області від 29.03.2011р. у справі №14/32 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
енергетичних технологій
«Енергоальянс» до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Біофуел»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство «БМ Банк» про визнання
права власності, яке залишено в силі
постановою Вищого господарського суду
України від 07.12.2011р., Товариство з
обмеженою відповідальністю «Біофуел»
частково повернув банку кредит та
частково сплатив проценти по Договору,
чим порушив зобов'язання перед ПАТ «БМ
Банк», що випливають із Договору
№39/02/220909 невідновлювальної кредитної
лінії від 22.09.2009р. Банк звернувся до
боржника з претензією №3039/42/122 від
22.06.2010р., в якій вимагав протягом 30 днів
з моменту її отримання достроково
повернути у повному обсязі суму
заборгованості за Кредитним договором,
яка станом на 22.06.2010р. склала 154 080,36 грн.
Боржник своїх зобов'язань у строк не
виконав.

Також судовим рішенням у справі №14/32
встановлено, що ПАТ «БМ Банк» звернувся
до поручителя - ТОВ «Компанія
енергетичних технологій
«Енергоальянс», з претензією, в якій
повідомив про невиконання боржником
зобов'язань за Договором №39/02/220909
невідновлювальної кредитної лінії від
22.09.2009р. та звернувся з вимогою, як до
поручителя, про виконання цих
зобов'язань. На виконання вимог банку
та наданого банком розрахунку
кредитної заборгованості станом на
22.12.2010р. за період з 22.09.2009р. по 21.12.2010р. у
сумі 185 450,81 грн.., з яких прострочена
сума заборгованості по кредиту - 144 000,00
грн., нараховані та несплачені проценти
- 26 492,74 грн., пені - 14 958,07 грн., ТОВ
«Компанія енергетичних технологій
«Енергоальянс» здійснило
перерахування на рахунок банку 160 000,00
грн. - 22.12.2010р. та 25 450,81 грн. - 23.08.2010р. з
призначенням платежу «оплата
заборгованості згідно договору поруки
б/н від 23.08.2010р.», всього 185 450,81 грн.

Факти, встановлені в рішенні суду №14/32,
в силу ст. 35 ГПК України є
преюдиціальними та не підлягають
доведенню знову при розгляді даної
справи.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 556
Цивільного кодексу України після
виконання поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи, які
підтверджують цей обов'язок боржника.
До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечувати його виконання.

Згідно з п. 2.6. - 2.7. Договору поруки при
виконанні поручителем зобов'язань по
кредитному договору, забезпечених
порукою, поручитель має право
зворотної вимоги до боржника. Кредитор
зобов'язується вручити поручителю
документи, що підтверджують вимоги до
боржника, та передати права, які
забезпечують виконання цим вимог
протягом 5-ти днів з моменту виконання
поручителем зобов'язань боржника
згідно з кредитним договором.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного
кодексу України якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Позивачем направлявся відповідачеві
лист за №27-12/11 від 27.12.2010р., в якому
відповідача було повідомлено про
укладення між позивачем і банком
договору поруки, погашення поручителем
заборгованості за кредитним договором
в повному обсязі та перехід до позивача
всіх прав кредитора у зобов'язаннях, що
виникають за Договором
невідновлювальної кредитної лінії
№39/02/220909 від 22.09.2009р.

Таким чином, враховуючи наведені
обставини та з огляду на положення
ст.ст. 556, 512, 514, 516 Цивільного кодексу
України, колегія суддів апеляційного
суду відзначає, що відповідач повинен
був виконати зобов'язання по
поверненню кредиту, сплати нарахованих
станом на 22.12.2010р. процентів за
користування кредитом та пені новому
кредиторові - позивачеві у даній
справі.

Матеріалами справи не підтверджується
виконання відповідачем зобов'язання
щодо поверненню кредиту та процентів
за користування кредитом позивачеві, з
огляду на що у нього перед позивачем
рахується заборгованість у сумі 185 450,81
грн., що включає в себе 144 000,00 грн. -
прострочена сума заборгованості по
кредиту, 26 492,74 грн. - нараховані та
несплачені проценти, 14 958,07 грн. - пеня.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути
обумовлено не будь-яким, а лише
належним його виконанням. Під належним
виконанням зобов'язання розуміють
виконання належній особі, в належному
місці, в належний строк (термін), з
додержанням усіх інших вимог і
принципів виконання зобов'язання. Якщо
учасники зобов'язання порушують хоча б
одну з умов його належного виконання,
зобов'язання не припиняється, а
змінюється, оскільки в такому разі на
сторону, яка допустила неналежне
виконання, покладаються додаткові
юридичні обов'язки у вигляді
відшкодування збитків, сплати
неустойки тощо. Виконання таких
додаткових обов'язків, як правило, не
звільняє боржника від виконання
зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Позичальником за Кредитним договором
не надано суду доказів сплати
заборгованості.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 13 249,39 грн. пені за
прострочення виконання зобов'язання по
поверненню кредиту, яка нарахована за
період з 27.12.2010р. по 27.06.2011р.

Право позивача на стягнення з
позичальника суми пені в разі
невиконання умов Кредитного договору
передбачене п. 6.1.1.1. Договору.

Так, у відповідності до п. 6.1.1.1. Договору
за порушення взятих на себе зобов'язань
по поверненню суми кредиту та
своєчасній сплаті процентів за
користування кредитом, сплаті
комісійних винагород позичальник у
визначені цим Договором строки
зобов'язується сплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період прострочення, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Крім того, стаття 611 ЦК України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань наступають наслідки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК
України, законом щодо окремих видів
зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій (неустойки,
штрафу, пені), зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно розрахунку позивача розмір суми
пені за період з 27.12.2010р. по 27.06.2011р.
складає 13 249,39 грн.

Однак при цьому, судова колегія
апеляційного суду погоджується з судом
першої інстанції щодо необхідності
застосування до вимоги про стягнення
пені строків позовної давності,
оскільки станом на момент пред'явлення
позову позовна давність сплила і про
сплив позовної давності заявлено
відповідачем у справі.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також проценти річних від простроченої
суми, якщо розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Отже, правомірним є стягнення з
відповідача на користь позивача суми 3%
річних за період з 30.03.2011р. по 12.08.2013р. в
сумі 12 135,35 грн. та суми інфляційних
витрат в розмірі 1 842,62 грн. за період з
квітня 2011р. по липень 2013р.

Колегія суддів відмічає, що вимога про
стягнення суми 3% річних та інфляційних
витрат заявлена позивачем в межах
строку позовної давності, а тому
господарський суд правильно не прийняв
до уваги заяву відповідача про
застосування строків позовної
давності щодо цих вимог.

Як встановлено апеляційним судом вище,
з метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за Договором
№39/02/220909 невідновлюваної кредитної
лінії від 22.09.2009р., між ПАТ «БМ Банк» та
ТОВ «Біофуел» були укладені Договір
№39/02/220909/І-1 іпотеки нерухомого майна
від 22.09.2010р. та Договір №39/02/191009/Z-2
застави обладнання від 12.11.2009р.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення свої вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання. Якщо вимога за основним
зобов'язанням підлягає виконанню у
грошовій формі, розмір цієї вимоги
визначається на підставі іпотечного
договору або договору, що обумовлює
основне зобов'язання, у чітко
встановленій сумі чи шляхом надання
критеріїв, які дозволяють встановити
розмір цієї вимог на конкретний час
протягом строку дії основного
зобов'язання. Якщо інше не встановлено
законом або іпотечним договором,
іпотекою також забезпечуються вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування:
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки; витрат на утримання і
збереження предмета іпотеки; витрат на
страхування предмета іпотеки; збитків,
завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов іпотечного
договору.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що
Законом України «Про іпотеку»
встановлені два способи реалізації
предмета іпотеки: шляхом проведення
прилюдних торгів (в межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження») або застосування
процедури продажу, яка передбачена ст.
38 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Частина 1 ст. 41 Закону України «Про
іпотеку» встановлює, що реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
цього Закону.

Зі змісту частини 2 ст. 43 Закону України
«Про іпотеку» початкова ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється
рішенням суду або за згодою між
іпотекодавцем та іпотекодержателем, а
якщо вони не досягли згоди, - не
підставі оцінки, проведеної відповідно
до законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, при цьому початкова ціна
продажу майна не може бути нижчою за 90
відсотків його вартості, визначеної
шляхом його оцінки.

Згідно з п. 1.3. Договору іпотеки
вартість предмету іпотеки визначена
шляхом проведення оцінки згідно з
Висновком про вартість майна від
23.06.2009р., складеного суб'єктом оціночної
діяльності - ПП «КБ-Експерт»
(Сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності ФДМУ №7828/08 від 10.10.2008р.)
становить 478 780,00 грн.

Крім того, частиною 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватись неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Стаття 527 Цивільного кодексу України
встановлює, що в силу застави кредитор
(заставодавець) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом
(правом застави).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
заставу» застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. В силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Відповідно до ч. 1 ст. 583 Цивільного
кодексу України заставодавцем може
бути боржник або третя особа (майновий
поручитель).

У відповідності до ст. 19 Закону України
«Про заставу» за рахунок заставленого
майна заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 590 Цивільного
кодексу України звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 591 Цивільного
кодексу України реалізація предмета
застави, на який звернене стягнення,
провадиться шляхом його продажу з
публічних торгів, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 20 Закону України «Про заставу»
встановлює, що заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави. Реалізація
заставленого майна, на яке звернено
стягнення, провадиться державним
виконавцем на підставі виконавчого
листа суду, або наказу господарського
суду, або виконавчого напису
нотаріусів у встановленому порядку,
якщо інше не передбачено цим Законом
або договором.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї із процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону.

Таким чином, виходячи з наведеного та
враховуючи те, що позивач, як
поручитель, виконав обов'язки
відповідача перед банком та в силу ст.
512 Цивільного кодексу України та п.
2.6.-2.7. Договору до нього перейшло право
зворотної вимоги до відповідача як по
основному зобов'язанню - кредитному
договору, так і по забезпечувальним
зобов'язанням, зокрема Договору
іпотеки нерухомого майна від 22.09.2009р. та
Договору застави обладнання від
12.11..2009р., колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції про можливість
стягнення з відповідача
заборгованості шляхом звернення
стягнення на майно.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідачем не доведено та не надано
доказів сплати заборгованості та
доказів неправомірності звернення
стягнення на предмет іпотеки та
предмет застави для задоволення
грошових вимог, які виникають з
Кредитного договору.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
ст. 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Біофуел»
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 02.09.2013р. у справі №5028/8/68/2012
залишити без змін.

3. Справу №5028/8/68/2012 повернути до
Господарського суду Чернігівської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця