СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року Справа №
5002-22/1557-2011Севастопольський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Воронцової Н.В.,

суддів
Заплава Л.М.,

Євдокімова І.В.,

за участю представників сторін:

представник позивача: Жигалов Микола
Сидорович, довіреність б/н від 01.10.13р. -
ТОВ "Авіа-Люкс";

представник позивача: Жигалов Микола
Сидорович, довіреність б/н від 20.05.11р. -
ТОВ "Фонтан";

відповідач: не з'явився - фізична
особа-підприємець ОСОБА_3;

представник відповідача: Савельєв
Артем Сергійович, довіреність б/н від
10.04.13р. - ТОВ "Південна Рів'єра Плюс";

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Південна Рів'єра
Плюс" на рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Потопальський С.С.) від 25 листопада 2013
року у справі № 5002-22/1557-2011

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіа-Люкс"

товариства з обмеженою
відповідальністю "Фонтан"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Південна Рів'єра
Плюс"

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авіа-Люкс" та
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фонтан" звернулись
до Господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Південна Рів'єра
Плюс" про визнання недійсним правочину
від 07.06.2006 року, здійсненого у формі
договору купівлі-продажу майна між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фонтан" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Південна Рів'єра
Плюс" з моменту його укладення.

В процесі розгляду справи позивачем
неодноразово збільшувались позовні
вимоги. Зокрема, позивач просив:

- визнати недійсним правочин від
07.07.2006р., укладений у формі договору
купівлі-продажу майна між ТОВ "Фонтан"
та ТОВ "Південна Рив'єра Плюс" з моменту
його укладення;

- витребувати на користь ТОВ
"Фонтан" склад навіс із профнастилу з
кранбалкою та стелажами (склад-навіс),
каналізаційну насосну, 2
залізобетонних резервуари під питну
воду (резервуари чистої води №№ 62, 63),
трансформаторну підстанцію № 75,
будинок - побутівку № 750, будинок-вагон
№ 56, мережі водопроводу та каналізації
із незаконного володіння ТОВ "Південна
Рив'єра Плюс";

- витребувати на користь ТОВ
"Фонтан" 12/100 часток приміщень
гостьового котеджу, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, із незаконного
володіння ТОВ "Південна Рив'єра Плюс";

- витребувати на користь ТОВ
"Фонтан" 24/100 часток приміщень
гостьового котеджу, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, із незаконного
володіння Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3;

- стягнути з ТОВ "Південна Рив'єра
Плюс" на користь ТОВ "Фонтан" грошову
суму в розмірі 97 360,00 грн.

Ухвалою господарського суду АР Крим
від 29.06.2011р. залучено до участі у справі
в якості іншого відповідача фізичну
особу - підприємця ОСОБА_3.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 24.06.2012р.,
залишеним без змін постановою
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 09.07.2012р. у
позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 22.07.2013р., рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 24.06.2012р. та
постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
09.07.2012р. у справі №5002-22

/1557-2011 скасовано, справу передано на
новий розгляд до господарського суду
Автономної Республіки Крим.

Направляючи справу на новий розгляд,
суд касаційної інстанції вказав на
необхідність з'ясування обставин
справи щодо наявності обставин
укладення спірної угоди від 07.07.2006р.
директором Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фонтан" з
перевищенням повноважень, наявності чи
відсутності її подальшого схвалення, а
також укладення цієї угоди внаслідок
зловмисної домовленості директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фонтан" з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Південна Рів'єра
плюс".

Під час нового розгляду справи в суді
першої інстанції, 22.11.2013 до суду
надійшла заява про уточнення позовних
вимог, відповідно до якої позивач
просив:

- визнати недійсним правочин від 07.07.2006,
здійснений у формі договору купівлі-
продажу майна між TOB "Фонтан" та TOB
Південна Рив'єра Плюс" з моменту його
укладення;

- витребувати на користь TOB "Фонтан"
склад-навіс із профнастилу з
кранбалкою та стелажами, каналізаційну
насосну, 2 залізобетонних резервуари
під питну воду (резервуари чистої води
№№ 62,63), трансформаторну підстанцію
№75, будинок - побутівку №740, будинок -
вагон №56, мережі водопроводу та
каналізації із незаконного володіння
TOB "Південна Рив'єра Плюс";

- витребувати на користь TOB "Фонтан" 12/100
часток приміщень незавершеного
будівництвом спального корпусу на 55
місць, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 із незаконного володіння TOB
"Південна Рив'єра Плюс";

- витребувати на користь TOB "Фонтан" 24/100
часток приміщень незавершеного
будівництвом спального корпусу на 55
місць, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 із незаконного володіння
ОСОБА_3;

- стягнути з TOB "Південна Рив'єра Плюс" на
користь TOB "Фонтан" грошову суму в
розмірі 97360 грн.;

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 25
листопада 2013 року у справі №5002-22/1557-2011
(суддя Потопальський С. С.) позовні
вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним правочин від 07.07.2006
року, укладений у формі договору
купівлі-продажу майна між товариством
з обмеженою відповідальністю "Фонтан"
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Південна Рив'єра
Плюс" з моменту його укладення.

В інший частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суду виходив із того, що
спірний договір купівлі - продажу від
07.07.2006р. укладений директором ТОВ
"Фонтан" ОСОБА_5 з перевищенням
повноважень, оскільки ціна предмета
продажу склала більше 25% вартості
статутного капіталу товариства, на
відчуження якого, згідно положень
статут ТОВ "Фонтан", необхідна згода
вищого органу управління товариства,
яка в даному випадку не надавалася.

При цьому, відмовляючи в задоволенні
віндикаційного позову, місцевий
господарський суд зазначив, що ТОВ
"Авіа-Люкс" та ТОВ "Фонтан" не є
власниками спірного майна, оскільки
рішення господарського суду АР Крим
від 08.11.2005р. у справі №2-6/1035.1-2005р. яке
стало підставою для виникнення права
власності у ТОВ "Фонтан", було скасоване
постановою Верховного суду України від
18.07.2006р.

Стверджуючи, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам
закону, товариство з обмеженою
відповідальністю "Південна Рив'єра
Плюс" звернулось до Севастопольського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, у якій просить
рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 25
листопада 2013 року скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволені позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на тому, що ТОВ "Авіа-Люкс" не є стороною
спірного договору, а відтак не має
права на оскарження його в судовому
порядку, також спірна додаткова угода
не порушує права ТОВ "Фонтан", оскільки
останнє не є власником майна проданого
за цим договором, а тому його продаж не
міг причинити ущерб товариству. Крім
того, спірні об'єкти були продані за
балансовою вартістю по даним ТОВ
"Фонтан", яка склала 101 318 грн., що не
перевищує 25% статутного капіталу
товариства, а відтак директор ТОВ
"Фонтан" ОСОБА_5 не були перевищені
повноваження при укладенні спірного
договору.

Також, ТОВ "Південна Рив'єра Плюс"
посилається на пропуск строку позовної
давності на звернення із даний позовом
до суду, про застосування якого збуло
заявлено товариством 29.06.2011р.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 17
січня 2014 року, апеляційну скаргу ТОВ
"Південна Рив'єра Плюс" прийнято до
провадження та призначено до розгляду
колегією суддів у складі: головуючий
суддя Воронцова Н. В., судді Євдокімов І.
В., Заплава Л. М.

10 лютого 2014 року на адресу суду від ТОВ
"Фонтан" та ТОВ "Авіа-Люкс" надійшли
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких останній просить залишити
оскаржене рішення суду першої
інстанції без змін, з огляду на зокрема
на те, що колишній директор ТОВ "Фонтан"
ОСОБА_5 не отримала згоди від ТОВ
"Авіа-Люкс" на укладення спірного
договору, чим порушила права і законні
інтереси ТОВ "Авіа-Люкс", як учасника
товариства, а право власності на спірне
майно у ТОВ "Фонтан" виникло на підставі
договору купівлі - продажу цілісного
майнового комплексу №01/04 від 25.07.2003р., а
відтак останні є належними позивачами
у справі.

Розпорядженням В. о. секретаря судової
палати Севастопольського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014р., в
зв'язку з відпусткою, суддю Антонову І.
В. замінено у складі колегії суддів із
розгляду апеляційної скарги у даній
справі на суддю Воронцову Н. В.

Головуючим суддею у справі №5002-22/1557-2011
призначено суддю Воронцову Н. В.

В судовому засіданні, 11 лютого 2014 року,
представник позивачів заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
та скасування оспорюваного рішення
суду першої інстанції.

Представник відповідача - ТОВ "Південна
Рив'єра Плюс" наполягав на задоволенні
апеляційної скарги та скасування
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову.

Відповідач - ФОП ОСОБА_3, явку
повноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча про час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, ухвалою суду від
17.01.2014р. Слід зазначити, що уся
кореспонденція суду яка надсилалася на
адресу останньої: АДРЕСА_2, була
повернута без вручення адресату, з
причин закінчення терміну зберігання.
Проте, колегія суддів зазначає, що
відповідач вважається належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи судом, з огляду на наступне.

Так, Вищим господарським судом у п. 3.9. 1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що відповідно до частини 2
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
судова колегія визнала можливим
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності представника іншого
відповідача, враховуючи що його
відсутність ніяким чином не
перешкоджає її розгляду.

Повторно розглянувши матеріали справи
в порядку статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авіа-Люкс" є
учасником Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фонтан" з долею в
статутному капіталі у розмірі 100%. З
метою фінансово-господарської
діяльності за рішенням ТОВ "Авіа-Люкс" у
2003р. ТОВ "Фонтан" придбав цілісний
майновий комплекс -
Туристично-оздоровчий комплекс
"Карабах", про що свідчить договір
купівлі-продажу від 25.07.2003р. №01/04.

07.07.2006 року директор ОСОБА_5 здійснила
відчуження на користь ТОВ "Південна
Рів'єра плюс" частини цілісного
майнового комплексу Товариства, а саме
уклала договір купівлі-продажу
наступного майна: незавершений
будівництвом спальний корпус на 55
місць, склад навіс із профнастилу з
кран балкою та стелажами,
каналізаційну насосну, 2
залізобетонних резервуари під питну
воду, трансформаторну підстанцію,
будиночок побутівку, будиночок вагон,
мережі водопроводу та каналізації
(далі Відчужене майно), розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно п.6.4.14 Статуту ТОВ "Фонтан"
прийняття рішення щодо відчуження
майна товариства та укладання
правочинів на суму, яка складає 25 та
більше відсотків від розміру
статутного капіталу товариства,
віднесено до виключної компетенції
вищого органу товариства, а відтак
директор ОСОБА_5, укладаючи від імені
ТОВ "Фонтан" договір купівлі - продажу,
перевищив свої повноваження,
здійснивши відчуження майна, яке
складало 30% від статутного капіталу,
без згоди вищого органу товариства.

Проаналізувавши обставини даної
справи, перевіривши підстави прийняття
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції, судова колегія дійшла
висновку щодо задоволення апеляційної
скарги з огляду на наступне.

Предметом спору по вказаній справі є
матеріально-правові вимоги позивачів
про визнання недійсним договору, а отже
до предмету доказування входить
встановлення наявності чи відсутності
обставин, які є підставами для визнання
його недійсним, зокрема щодо
повноважень директора ТОВ "Фонтан" на
його укладання.

Так, як на підставу визнання недійсним
договору купівлі-продажу, позивачі
посилаються на те, що спірний договір
укладено колишнім директором
підприємства ОСОБА_5 з порушенням норм
законодавства та Статуту підприємства,
з перевищенням наданих йому
повноважень, оскільки рішення щодо
відчуження майна товариства на суму, що
складає 25 та більше відсотків від
розміру статутного капіталу
товариства, віднесено до виключної
компетенції вищого органу товариства.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Згідно пункту 6.14.2 Статуту ТОВ "Фонтан"
Директор товариства вчиняє усі
незаборонені законодавством правочини
від імені товариства, в тому числі
правочини, укладення яких потребує
згоди вищого органу управління
товариством (за наявності такої згоди),
у тому числі правочини з відчуження
належного товариству майна.

Згідно пункту 6.4.14. Статуту ТОВ "Фонтан"
до виняткової компетенції зборів
учасників відноситься відчуження
майна товариства та укладення
правочинів на суму, яка складає 25 та
більше відсотків від розміру
статутного капіталу товариства.

Таким чином, положеннями Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фонтан" передбачено,
що вирішення питань про відчуження
майна товариства, вартість якого
складає 25 та більше відсотків від
розміру статутного капіталу
товариства, віднесено виключно до
компетенції зборів учасників.

Так, згідно спірного договору купівлі -
продажу від 07.07.2006р. вартість проданого
майна склала 101 318,00 грн.

Водночас, ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 03.08.2011р.
призначено у справі судову
будівельно-технічну, оціночну
експертизу, проведення якої доручено
Севастопольському відділенню
Харьківського науково-дослідницькому
інституту судових експертиз імені
заслуженого професора Н.С.Бокаріуса.

Відповідно до висновку судового
експерта № 786/787 від 29.02.2012р., загальна
ринкова вартість об'єктів нерухомості -
Туристично-оздоровчого комплексу
"Карабах", що були, відчужені ТОВ
"Фонтан" на користь ТОВ "Південна
Рів'єра Плюс" за договором купівлі -
продажу від 07.07.2006р. (незавершений
будівництвом спальний корпус на 55
місць, склад - навіс із профнастилу з
кран балкою та стелажами,
каналізаційну насосну станцію, два
залізобетонних резервуари під питну
воду, трансформаторну підстанцію,
будиночок - побутівку, будиночок вагон,
мережі водопроводу та каналізації),
розташованих за адресою: АДРЕСА_1,
станом на липень 2006 року складала 1962166
грн.

Проте, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що жодним
положенням статуту не вказано порядку
визначення вартості майна для
вирішення питання щодо укладення
договору, необхідності застосовувати
саме ринкову вартість майна, щодо якого
вчиняє правочини директор ТОВ "Фонтан".

Згідно частини 1 статті 139 ГК України
майном у цьому Кодексі визнається
сукупність речей та інших цінностей
(включаючи нематеріальні активи), які
мають вартісне визначення,
виробляються чи використовуються у
діяльності суб'єктів господарювання
та відображаються в їх балансі або
враховуються в інших передбачених
законом формах обліку майна цих
суб'єктів.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства. Бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку,
який ведеться підприємством.
Фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.

Згідно пункту 1 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", затвердженого наказом Мінфіну
від 27.04.2000 р. №92 положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби" (далі - Положення (стандарт) 7)
визначає методологічні засади
формування в бухгалтерському обліку
інформації про основні засоби, інші
необоротні матеріальні активи та
незавершені капітальні інвестиції в
необоротні матеріальні активи (далі -
основні засоби), а також розкриття
інформації про них у фінансовій
звітності.

Відповідно до пункті 7, 8 придбані
(створені) основні засоби
зараховуються на баланс підприємства
за первісною вартістю. Одиницею обліку
основних засобів є об'єкт основних
засобів. Первісна вартість об'єкта
основних засобів складається з таких
витрат: суми, що сплачують
постачальникам активів та підрядникам
за виконання будівельно-монтажних
робіт (без непрямих податків);
реєстраційні збори, державне мито та
аналогічні платежі, що здійснюються в
зв'язку з придбанням (отриманням) прав
на об'єкт основних засобів; суми
ввізного мита; суми непрямих податків у
зв'язку з придбанням (створенням)
основних засобів (якщо вони не
відшкодовуються підприємству); витрати
зі страхування ризиків доставки
основних засобів; витрати на
транспортування, установку, монтаж,
налагодження основних засобів; інші
витрати, безпосередньо пов'язані з
доведенням основних засобів до стану, у
якому вони придатні для використання
із запланованою метою.

Відповідно до пункту 16 Положення
підприємство може переоцінювати об'єкт
основних засобів, якщо залишкова
вартість цього об'єкта суттєво
відрізняється від його справедливої
вартості на дату балансу. У разі
переоцінки об'єкта основних засобів на
ту саму дату здійснюється переоцінка
всіх об'єктів групи основних засобів,
до якої належить цей об'єкт.

Однак, ТОВ "Фонтан" в порушення вимог
статті 33 ГПК України не надано суду
будь-яких доказів того, що майно
товариства, яке виступало предметом
договору купівлі-продажу від 07.07.2006р.,
проходило процедуру переоцінки до
моменту укладення цього договору.

Згідно пункту 4.4. статуту ТОВ "Фонтан" в
редакції на 07.06.2006р., статутний капітал
товариства складав 7 142 728 грн.

Відповідно до пункту 1.1. договору
купівлі-продажу від 07.07.2006р. вартість
майна визначена в сумі 101318,0 грн., що
складало 1,5% статутного капіталу
товариства.

Слід зазначити, що ТОВ "Фонтан"
безпосередньо у позовні заяві (т.1. а.с. 3)
вказує, що балансова вартість майна, що
виступило предметом договору купівлі
продажу від 07.07.2006р. на момент його
укладення складала 186 644,73 грн., що
складало 2,6% статутного капіталу
товариства.

Таким чином, вартість предмету
спірного договору не перевищує
обмежень встановлених в пункті 6.4.14
Статуту ТОВ "Фонтан", а тому договір
купівлі-продажу майна від 07.07.2006р. не
можна розглядати як такий, що вчинений
директором із перевищенням наданих
йому статутом повноважень.

Також, з тих підстав, судова колегія
прийшла до висновку про відсутність
завдання шкоди безпосередньо учаснику
ТОВ "Фонтан" - ТОВ "Авіа-Люкс", оскільки в
діях директора ТОВ "Фонтан" не було
встановлено допущення перевищення
наданих йому повноважень, а відтак
спірним договором не порушуються будь-
які права чи законні інтереси ТОВ
"Авіа-Люкс".

Відтак, висновок місцевого
господарського суду щодо порушення
директором ТОВ "Фонтан" обмежень
встановлених пунктом 6.4.14 Статуту ТОВ
"Фонтан" є помилковим, оскільки
підставою для його прийняття, стала
визначена експертом (висновок № 786/787
від 29.02.2012р.) саме ринкова вартість
об'єктів продажу за спірним договором.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне надати оцінку достовірності
висновків судового експерта,
викладених у висновку судової
будівельно-технічної експертизи №786/787
від 29.02.2012р., на підставі ст. 42 ГПК
України (т.1 а.с. 4).

Так, експерт встановив, що незавершений
будівництвом спальний корпус на 55
місць, склад-навіс із профнастилу з
кран балкою та стелажами,
каналізаційна насосна станція, два
залізобетонних резервуари під питну
воду, трансформаторна підстанція,
будиночок - побутівка, будиночок вагон,
мережі водопроводу і каналізації та
Туристично - оздоровчий комплекс
"Карабах", розташований за адресою:
АДРЕСА_1, є цілісним майновим
комплексом.

Згідно статті 191 ЦК України,
підприємство є єдиним майновим
комплексом, що використовується для
здійснення підприємницької
діяльності.

До складу підприємства як єдиного
майнового комплексу входять усі види
майна, призначені для його діяльності,
включаючи земельні ділянки, будівлі,
споруди, устаткування, інвентар,
сировину, продукцію, права вимоги,
борги, а також право на торговельну
марку або інше позначення та інші
права, якщо інше не встановлено
договором або законом. Підприємство як
єдиний майновий комплекс є
нерухомістю.

Слід зазначити, що із дослідної частини
висновку вбачається, що до такого
висновку експерт прийшов беручи до
уваги договір №01/04 купівлі - продажу
цілісного майнового комплексу від
31.10.2003р. укладеного між Кримським
закритим товариством по туризму і
екскурсіям "Кримтур" і ТОВ "Фонтан" та
додатків до передаточного балансу ТОВ
"Фонтан", де нібито вказано придбане
нерухоме і рухоме майно, яке в цілому
експлуатувалось, як цілісний майновий
комплекс - туристично - оздоровчий
комплекс для відпочинку та
оздоровлення.

Проте, експерт жодним чином не
розшифровує склад об'єктів цілісного
майнового комплексу, який був проданий
за договором №01/04, так і зміст балансу
Кримського закритого товариства по
туризму і екскурсіям "Кримтур" при
укладенні договору Кримським закритим
товариством по туризму і екскурсіям
"Кримтур". Отже, експертом не
встановлено, що продане за договором
майно знаходилося у власності
Кримського закритого товариства по
туризму і екскурсіям "Кримтур" саме як
цілісний майновий комплекс та те, що
спірні об'єкти які є предметом договору
купівлі - продажу від 07.07.2006р. входили до
його складу.

Водночас, експерт також вказує на те, що
спальний корпус на 55 місць в 2006 році не
був завершений будівництвом і мав
будівельну готовність 57 %, тому
інформація про продаж подібних
об'єктів у 2006 році відсутня. При цьому,
жодних відомостей щодо строку початку
будівництва цього спального корпусу
експерт не встановив, що дає підстави
для неприйняття його висновку щодо
належності спірних об'єктів, які були
продані за договором від 07.07.2006р., до
цілісного майнового комплексу
Кримського закритого товариства по
туризму і екскурсіям "Кримтур".

Разом з тим, чинне цивільне та
господарське законодавство не містить
заборони щодо вчинення правочину,
спрямованого на відчуження окремого
майна, яке входить що цілісного
майнового комплексу підприємства.

Більш того, частиною 4 статті 191 ЦК
України прямо передбачено, що частина
підприємства може бути предметом
купівлі-продажу, застави, оренди та
інших правочинів.

Так, кожен з об'єктів, якій виступав
предметом договору купівлі-продажу від
07.07.2006р. є індивідуально визначеною
річчю, а відтак міг відчужуватися за
спірним договором.

Додатковим доказом того, що майно
передане за спірним договором купівлі -
продажу від 07.06.2006р. не входить до
складу цілісного майнового комплексу
проданого за договором від 31.10.2003р. №01/04
є рішення господарського суду АР Крим
від 02.04.2008р. у справі №2-30/2968-2008р., яке
набрало законної сили (постанова
Вищого господарського суду України від
11.08.2011р.) та яким визнано дійсним
договір купівлі - продажу від 31.10.2003р. за
№01/04 і визнано право власності на
перелік об'єктів, що продавалися за цим
договором як цілісний майновий
комплекс, серед якого відсутні спірні
об'єкти за договором купівлі - продажу
від 07.07.2006р., а саме: незавершений
будівництвом спальной корпус на 55
місць; склад навіс із профнастилу з
кранбалкою та стелажами (склад-навіс),
каналізаційну насосну, 2
залізобетонних резервуари під питну
воду (резервуари чистої води №№ 62, 63),
трансформаторну підстанцію № 75,
будинок - побутівку № 750, будинок-вагон
№ 56, мережі водопроводу та каналізації
(а. с. 4, том 6).

Також, 06.08.2008р. за ТОВ "Фонтан" було
зареєстровано право власності на
об'єкти придбані саме за договором від
31.10.2003р. за №01/04 (а. с. 14, том 6).

Відносно посилань позивачів на те, що
вказаний договір, в порушення норм ст.
657 ЦК України, не пройшов державної
реєстрації та не був нотаріально
посвідчений, судова колегія зазначає
наступне.

Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається,
(ч. 2 ст. 220 ЦК України).

Судова колегія звертає увагу на те, що
абзацами 2 - 3 пункту 8 Роз'яснення,
Вищого арбітражного суду України від
12.03.1999 № 02-5/111 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними" зазначено,
якщо незареєстрована угода повністю
або частково виконана, а сторона, яка
одержала виконання, ухиляється від
державної реєстрації цієї угоди, друга
сторона має право звернутися до
господарського суду за захистом своїх
інтересів. У цьому випадку суд може
визнати угоду, що не пройшла державної
реєстрації, дійсною, і такого рішення
достатньо для виникнення у
реєструючого органу обов'язку щодо
здійснення державної реєстрації угоди,
незважаючи на волю другої сторони. Таке
рішення можливе лише у випадку, коли
відповідна угода укладена за
встановленою формою, а її зміст
відповідає вимогам закону.

Якщо сторонами угоди, пов'язаної з
переходом права власності (повного
господарського відання) на майно, не
дотримано вимог нормативних актів
стосовно реєстрації майна, наприклад,
правил державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, транспортних засобів
тощо, то сама лише ця обставина не є
підставою для визнання відповідної
угоди недійсною, оскільки реєстрація
майна не є елементом форми угоди.

Так, Рішенням Господарського суду АР
Крим від 18.05.2007 у справі №2-5/5928-2007 за
позовом ТОВ "Південна Рив'єра Плюс" до
ТОВ "Фонтан", треті особи - ПП
"Кемпінг-Уют", КРП "Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації і технічної
інвентаризації" визнаний дійсним
договір купівлі-продажу майна від
07.07.2006 укладений між ТОВ "Фонтан" та ТОВ
"Південна Рив'єра Плюс" на виконання
положень статті 30 Закону України "Про
виконавче провадження", а також визнано
за ТОВ "Південна Рив'єра Плюс" право
власності на майно, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 і складається з:
незавершеного будівництвом спального
корпуса на 55 місць (літер № "А-4"), складу
- навісу з профнастілу з кран-балкою і
стелажами, каналізаційної насосної,
резервуарів чистої води ж б під №№ 62,63
(2шт.), трансформаторної підстанції під
№ 75, будинку - побутівки під № 750,
будинку - вагона під № 56, водопровідних
і каналізаційних ліній.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
17.07.2007р., Постановою Вищого
господарського суду України від
25.10.2007р., ухвалою Верховного Суду
України від 27.12.2007р. вказане рішення
залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 25.10.2010 відмовлено ТОВ
"Фонтан" у прийнятті касаційної скарги
на постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
17.07.2007р.

При цьому, судова колегія зазначає, що в
пункті 13 Постанови Пленуму ВСУ №9 від
06.11.2009р. "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" викладено
правову позицію Верховного Суду
України, згідно якої вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та
640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Однак, вказана постанова прийнята
після завершення судового розгляду
справи №2-5/5928-2007. Крім того, в рішенні
від 25.07.2002р. по справі
"Совтрансавто-Холдинг" проти України,
Європейський суд з прав людини
зазначив на необхідність дотримання
Україною як учасником Європейської
конвенції із захисту прав людини та
основоположних свобод принципу
правової визначеності.

Таким чином, договір від 07.07.2006р.
укладений між ТОВ "Фонтан" та ТОВ
"Південна Рив'єра Плюс", що стосується
його нотаріального посвідчення, є
дійсним в силу рішення господарського
суду АР Крим від 18.05.2007р. у справі
№2-5/5928-2007, яке набрало законної сили.

Крім того, зазначений договір був
виконаний сторонами в повному обсязі, а
саме покупцем була сплачена його
вартість, а продавцем передано майно на
підставі акту приймання - передачі від
08.07.2006р.(а. с. 57. том 1).

Таким чином, оскільки при укладанні
договору купівлі-продажу майна від
07.07.2006р. сторонами не порушені загальні
вимоги, що передбачені статтею 203
Цивільного кодексу України та
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
щодо визнання вказаного договору
недійсним.

Відповідно до п. 3 ст. 92 ЦК України, орган
або особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень.

Дирекція (директор) діє від імені
товариства в межах, встановлених даним
Законом та установчими документами (ст.
62 ЗУ "Про господарські товариства").

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013 року "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" у вирішенні
спорів про визнання правочинів
недійсними на підставі статей 230-233 ЦК
України господарські суди повинні мати
на увазі, що відповідні вимоги можуть
бути задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено,
що у відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні
докази того, що відповідач 1 - ТОВ
"Південна Рів'єра Плюс" був обізнаний
про обмеження директора ТОВ "Фонтан",
які зазначені в пункті 6.4.14 Статуту,
відсутні докази зловмисної
домовленості представника відповідача
1 з представником позивача ТОВ "Фонтан"
щодо укладання Договору, судова
колегія прийшла до висновку про те, що
не має підстав вважати, що при
укладанні спірного договору були
порушені приписи ст. 203, 215 ЦК України.

Також, колегія судді взазначає, що
відповідно до статті 241 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Проте, позивачі факт вчинення будь-яких
дій, направлених на не схвалення
спірного правочину починаючи з 2006 року
і по 2011 рік (момент звернення з даним
позовом до суду), суду не представив, як
і не представив доказів притягнення
директора ОСОБА_5 до відповідальності
за перевищення ним повноважень при
укладені договору купівлі - продажу від
07.07.2006р.

При цьому, слід зазначити, що ухвалою
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 24.08.2013р. вирок
Алуштинського міського суду від
20.06.2013р. щодо ОСОБА_5 скасовано,
кримінальне провадження щодо
обвинуваченої у вчинені кримінального
правопорушення передбаченого ч. 1 чт. 357
КК України закрито на підставі с. 284 п. 4
КПК України, в зв'язку з не
встановленням достатніх доказів для
доведення винуватості особи в суді і
вичерпанні можливості їх отримання (а.
с. 100, том 6).

Зі змісту зазначеного судового акту,
вбачається, що підставою для порушення
кримінальної справи проти ОСОБА_5 не
було перевищення нею повноважень
директора ТОВ "Фонтан" саме по
укладенню договору купівлі - продажу
від 07.07.2006р., що фактично свідчить про
його подальше схвалення товариством,
оскільки протиправність дій зводиться
до надання неправдивої інформації
органам державної влади та інших дій
пов'язаних із достовірністю інформації
щодо діяльності товариства, яка
надавалася директором.

З огляду на вищевикладене, судова
колегія прийшла до висновку, що спірний
правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, які
обумовлені ним, волевиявлення сторін
правочину є вільним та відповідає
їхній внутрішній волі, та відповідає
загальним вимогам, встановленим ст. 203
ЦК України, а тому, в даному конкретному
випадку, не знайшов підстав для
визнання Договору купівлі - продажу від
07.07.2006р. недійсним, в відтак рішення
місцевого господарського уду про
задоволення таких вимог підлягає
скасуванню із прийняття у справі новго
рішення про відмову в позові.

Більш того, додатковим доказом
схвалення спірного правочину є
реєстрація за ТОВ "Фонтан" права
власності на об'єкти нерухомості
придбаних за договором купівлі -
продажу від 31.10.2003р. №01/04 за ТОВ "Фонтан"
(а. с. 14, том 6) до складу яких не увійшли
спірні об'єкти, які були предметом
договору купівлі - продажу від 07.07.2006р.

Враховуючи вищевикладене та
відсутність обставин, які передбачають
можливість застосування ст. 388 ЦК
України щодо підстав витребування
майна за віндикаційним позовом,
колегія суддів вважає вірним висновок
місцевого господарського суду про
відмову в позові у частині
витребування майна.

Щодо посилання ТОВ "Південна Рів'єра
Плюс" на строк позовної давності,
колегія суддів відзначає, що правила
про позовну давність мають
застосовуватися лише тоді, коли буде
доведено існування у позивача
суб'єктивного права, за захистом якого
він звернувся. У випадках відсутності
такого права або коли воно не порушено,
в позові має бути відмовлено не з
причин пропуску строку позовної
давності, а в зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

В даному випадку, підставою для відмови
в позові є саме відсутність підстав для
задоволення позову.

Таким чином, під час вирішення спору,
місцевим господарським судом було
неповно з'ясовано усі обставини справи
та невірно застосовані норми
матеріального і процесуального права,
а тому апеляційна скарга ТОВ "Південна
Рів'єра Плюс" підлягає задоволенню, а
оспорювань рішення частковому
скасуванню.

Керуючись статтями 99, 101, 103 (пунктом 2) 103,
(пунктами 1, 4) 104, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Південна
Рів'єра Плюс" задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 25.11.2013р.
у справі №5002-22/1557-2011 в частині
задоволення позову та стягнення
судових витрат - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення:

"В задоволені позову про визнання
недійсним правочину від 01.07.2006р. -
відмовити".

3. В іншій частині рішення залишити без
змін.

Головуючий суддя
Н.В. Воронцова

Судді
Л.М. Заплава

І.В. Євдокімов