ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014
Справа № 905/8879/13
Господарський суд Донецької області, у
складі судді Огороднік Д.М., при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерхім-БТВ"до
Публічного акціонерного товариства
"Дружківський машинобудівний завод"про
стягнення 212155,48 грн.Представники
сторін: Представники сторін: від
позивача - Тюрін А.В. за довіреністю; від
відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерхім-БТВ" до
Приватного акціонерного товариства
"Дружківський машинобудівний завод"
про стягнення 212155,48 грн., у тому числі
основний борг у розмірі 207545,20грн., 3%
річних у розмірі 4610,28грн.

Під час розгляду справи, в судовому
засіданні з'ясовано, що
організаційно-правова форма
відповідача -Публічне акціонерне
товариство, а не Приватне акціонерне
товариство, як зазначено в позовній
заяві. Представник позивача в судовому
засіданні 22.01.2014 просив суд вважати
зазначену в позовній заяві
організаційно-правову форму
відповідача опискою, вірною назвою
відповідача просив вважати, Публічне
акціонерне товариство "Дружківський
машинобудівний завод". Суд дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що вірною є назва відповідача
- Публічне акціонерне товариство
"Дружківський машинобудівний завод".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору №538/12 від 21.11.2012 в
частині своєчасної та повної оплати
вартості переданого відповідачу
товару, у зв'язку з чим заборгованість
відповідача становить 207545,20грн.

На підтвердження вказаних обставин,
позивач надав належним чином завірені
копії: договору №538/12 від 21.11.2012,
специфікацій до договору, а саме: №8 від
14.03.2013, №9 від 15.03.2013, №10 від 01.04.2013;
видаткових накладних №РН-00467 від 20.02.2013,
№РН-00697 від 14.03.2013, №РН-00710 від 15.03.2013,
№РН-00867 від 02.04.2013; поворотної накладної
№РН-001710 від 13.11.2013; довіреностей на
отримання товарно-матеріальних
цінностей №344 від 20.02.2013, №506 від 14.03.2013,
№522 від 15.03.2013, №651 від 01.04.2013; претензії
від 24.09.2013; листа Публічного
акціонерного товариства "Дружківський
машинобудівний завод" №05/02-2486 від
28.10.2013; листа Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерхім-БТВ" №438 від
06.11.2013; банківських виписок; акту звірки
взаєморозрахунків.

03.02.2014 від Публічного акціонерного
товариства "Дружківський
машинобудівний завод" на адресу суду
надійшла зустрічна позовна заява в
межах справи №905/8879/13 про розірвання
договору №538/12 від 21.11.2012.

Ухвалою суду від 04.02.2014 зустрічну
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства "Дружківський
машинобудівний завод" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерхім -
БТВ" про розірвання договору №538/12 від
21.11.2012, повернуто без розгляду.

В судове засідання 11.02.2014 представник
позивача в судове засідання з'явився,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку уповноваженого представника в
судове засідання не забезпечив, про час
та місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином. Ухвали
суду, позовна заява надсилались
відповідачу на юридичну адресу
підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України. В
матеріалах справи наявне повідомлення
про вручення позивачу 23.12.2013 ухвали
суду. За таких обставин, відповідач про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального Кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. З урахуванням належного
повідомлення про час та місце
проведення судового розгляду обох
сторін, судом забезпечено сторонам
рівні процесуальні можливості у
захисті їхніх процесуальних прав і
законних інтересів, у наданні доказів
та здійсненні інших процесуальних
прав. Враховуючи положення ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
упродовж розумного строку, суд вважає
за можливе розглянути справу по суті в
судовому засіданні призначеному на
11.02.2014.

За таких обставин, розгляд справи
здійснюється за наявними у ній
матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин та вирішення
спору по суті, згідно ст. 75
Господарського процесуального Кодексу
України.

Представник позивача клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд

В С Т А Н О В И В:

21.11.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерхім-БТВ", як
постачальником (позивач) та Публічним
акціонерним товариством "Дружківський
машинобудівний завод", як покупцем
(відповідач) укладено договір №538/12 (з
урахуванням специфікацій до договору
№8 від 14.03.2013, №9 від 15.03.2013, №10 від 01.04.2013)
(далі-договір).

Згідно з п.1.1 договору постачальник
зобов'язується передати в обумовлені
цим договором строки покупцеві
продукцію та/або товар (далі - товар), а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього узгоджену суму.

Відповідно до п. 1.2 договору кількість,
ціна і асортимент товару узгоджуються
сторонами у специфікаціях, які є
складовими і невід'ємними частинами
цього договору.

Базисні умови поставки узгодженої
партії товару - ЕХW відповідно до правил
ІНКОТЕРМС 2000, якщо інше не обумовлено у
відповідних специфікаціях до договору.
Місце пункту призначення, конкретні
умови і строки поставки по кожній
партії товару вказується сторонами у
відповідних специфікаціях до договору,
які є невід'ємною його частиною. У
випадках, коли сторонами в
специфікаціях обумовлюються інші
умови поставки, взаємовідносини сторін
будуть регулюватися положеннями,
затвердженими в міжнародних
торгівельних термінах ІНКОТЕРМС 2000, з
урахуванням узгоджених сторонами
застережень і умов поставок у
відповідних специфікаціях (3.2
договору).

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору ціна
товару за одиницю і по позиціях
узгоджується сторонами в
специфікаціях договору, загальна сума
договору визначається загальною сумою
усіх специфікацій, які є невід'ємними
частинами цього договору; розрахунки
за цим договором здійснюються в
національній валюті України (гривні)
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок постачальника.

Порядок оплати: оплата кожної
конкретної партії товару обмовляється
в

специфікації. (п. 4.3 договору).

Пунктом 8.2 договору визначено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання обома сторонами і діє
до 31.12.2013, а в частині виконання
зобов'язань - до повного та належного
виконання цих зобов'язань.

Між сторонами підписані та погоджені
специфікації до договору, а саме: №8 від
14.03.2013 на суму 78926,40грн., №9 від 15.03.2013 на
суму 177606,00грн., №10 від 01.04.2013 на суму
43221,60грн., в яких погоджені умови про
предмет договору, його кількість,
вартість, термін поставки, базисні
умови поставки, умови оплати.

Згідно п. 4 специфікацій умови оплати: 40
календарних днів з дати підписання
специфікацій.

Договір та специфікації до договору
підписані сторонами та скріплені їх
печатками, копії містяться в
матеріалах справи.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 307314,00грн. з урахуванням ПДВ, що
підтверджується видатковими
накладними №РН-00467 від 20.02.2013 на суму
7560,00грн., №РН-00697 від 14.03.2013 на суму
78926,40грн., №РН-00710 від 15.03.2013 на суму
177606,00грн., №РН-00867 від 02.04.2013 на суму
43221,60грн., копії яких містяться в
матеріалах справи. Судом відмічається,
що позивачем на поставку товару згідно
видаткової накладної №РН-00467, не додано
до матеріалів справи специфікацію,
однак довіреність на отримання
товаро-матеріальних цінностей № 344, на
підставі якої отримано товар по
накладній №РН-00467 саме по договору №
538/12 від 21.11.2012.

З представлених видаткових
накладних вбачається, що вони
підписані обома сторонами без жодних
зауважень, містять усі необхідні
відомості про товар, а також містять
відомості про фактичне отримання
продукції. Тобто, за своїми ознаками
такі видаткові накладні є
підтвердженням передачі позивачем та
приймання відповідачем спірного
товару.

Поставлений згідно вищезазначених
видаткових накладних товар, на
підставі довіреностей №344 від 20.02.2013,
№506 від 14.03.2013, №522 від 15.03.2013, №651 від
01.04.2013 на отримання
товарно-матеріальних цінностей з боку
відповідача прийнято уповноваженою
особою, що підтверджується підписом
останньої на вказаних накладних.

Оскільки відповідачем отримано товар,
відповідно до вищезазначених
накладних, у позивача без будь-яких
зауважень, оплата повинна
здійснюватись в терміни, передбачені
сторонами у договорі.

Однак, як зазначає позивач, відповідач
вартість отриманого товару за
вищезазначеними видатковими
накладними оплатив частково у розмірі
56547,20грн., що підтверджується
банківськими виписками від 02.04.2013 на
суму 56547,20грн.

З метою досудового врегулювання спору
позивачем направлялася відповідачу
прететензія від 24.09.2013 № 424 з проханням
перерахувати основну заборгованість
та сплатити річні відсотки за
користування грошовими коштами.

Листом від 28.10.2013 №05/02-2486 відповідачем
запропоновано повернення наявної на
складі проволоки в рахунок часткового
погашення боргу. Пропозицію
відповідача було погоджено листом
позивача від 06.11.2013 № 438-исх.

За поворотною накладною №001710 від
13.11.2013 відповідачем повернуто товар
(дріт SKWAM-SG d=1,2. у кількості 345 кг)
вартістю 43221,60грн., яким погашено
заборгованість відповідача за
отриманий ним товар (дріт SKWAM-SG d=1,2. у
кількості 345 кг) за видатковою
накладною № РН-00867 від 02.04.2013 на суму
43221,60 грн.

З врахуванням вартості повернутого
товару загальна заборгованість
відповідача за отриманий товар по 4-х
видаткових накладних становить
207545,20грн.

Оцінивши зміст даного договору, з якого
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм статті 712 Цивільного
кодексу України та статей 264-271
Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. У разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як роз'яснено в п.п.1.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" передбачено, що -
якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530
Цивільного кодексу України. Цією
нормою передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання; такий обов'язок
випливає, наприклад, з припису частини
першої статті 692 ЦК України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України.

Відповідач умови договору та
специфікацій у повному обсязі не
виконав, а саме не перерахував позивачу
кошти у в розмірі 100% вартості партії
товару протягом 40 днів з моменту
підписання специфікацій.

Враховуючи вищевикладене, судом
встановлено, що відповідно до умов
договору позивачем було здійснено
поставку товару відповідачу, вартість
якого відповідач сплатив частково,
станом на теперішній час
заборгованість становить 207545,20грн.

Відповідачем не надано жодних доказів
в підтвердження перерахування
відповідачу коштів у розмірі 207545,20грн.,
а матеріали справи таких не містять.

Крім того, в матеріалах справи
міститься акт звірки взаємних
розрахунків станом на 14.11.2013,
підписаний обома сторонами, відповідно
до якого заборгованість відповідача
перед позивачем становить 207545,20грн.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 207545,20грн. суми основного
боргу є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи несвоєчасну оплату
відповідачем отриманого товару,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних за період з 03.04.2013
по 12.12.2013 у розмірі 4610,28грн.

Матеріалами справи доведено, що строки
виконання грошового зобов'язання
відповідачем порушені, так як до
пред'явлення позивачем позову щодо
стягнення 3% річних фактично залишилось
невиконаним грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не
звільняє боржника від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних
позивача, суд визнає його частково не
вірним, а саме не вірний розрахунок по
видатковій накладній №РН-00467, оскільки
позивачем не додано до матеріалів
справи специфікацію, яка була укладена
між сторонами на вказану поставку,
окрім того в розрахунку суми позову
відсутнє посилання на номер
специфікації по вказаній поставці.
Отже, застосувати умови інших
специфікацій щодо строку оплати
вартості товару до цієї поставки, не
можливо. За таких обставин, слід
застосувати положення ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, оскільки
умовами договору чітко передбачено, що
порядок оплати узгоджується в
специфікаціях. Як вже зазначалось в
матеріалах справи наявна копія
претензії №424, однак відсутні докази її
надіслання на адресу відповідача.
Разом з тим, в матеріалах справи
міститься відповідь відповідача на
вказану претензію, датована 28.10.2013.
Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст.
530 Цивільного кодексу України,
рекомендації щодо порядку
застосування вказаних приписів,
наданих в постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" (днем
пред'явлення вимоги кредитором слід
вважати день, у який боржник одержав
надіслану йому вимогу, а в разі якщо
вимогу надіслано засобами поштового
зв'язку і підприємством зв'язку
здійснено повідомлення про
неможливість вручення поштового
відправлення, то днем пред'явлення
вимоги є дата оформлення названим
підприємством цього повідомлення), суд
приходить до висновку, що датою
отримання вимоги позивача про сплату
заборгованості по накладній №РН-00467 є
дата надання відповіді, а саме 28.10.2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

За розрахунком суду, розмір 3% річних
становить 4476,07 грн. (по видатковій
накладній №РН-00467 за період з 05.11.2013 по
12.12.2013, 3% річних становить 23,61 грн., по
видатковій накладній № РН-00697, з
урахуванням часткової оплати, яку
позивач сам враховує саме в рахунок
погашення заборгованості по цій
накладній, розмір 3% становить 426,73 грн.,
по видатковій накладній № РН-00710,
розмір 3% річних становить 3372,08 грн., по
видатковій накладній ;РН-00867, розмір 3%
річних становить 653,65 грн.)

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню
частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дружківський
машинобудівний завод" (вул.Леніна, 7
м.Дружківка, Донецька обл., 84205, з будь якого рахунку
виявленого державним виконавцем під
час виконавчого провадження) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерхім-БТВ" (адреса
реєстрації: вул.Шлюзова, 4, м.Вишгород,
Київська обл., 07300, ,
поштова адреса: 03039, м.ю Київ, вул 40-річчя
Жовтня, 15-А) суму основного боргу у
розмірі 207545 (двісті сім тисяч п'ятсот
сорок п'ять) грн. 20 коп., 3% річних у
розмірі 4476 (чотири тисячі чотириста
сімдесят шість) грн. 07 коп., судовий збір
у розмірі 4240 (чотири тисячі сорок) грн. 43
коп

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 13.02.2014.