ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

20.02.2014р.
Справа № 917/2448/13

за позовом Приватного
підприємства "Зернотрейд", вул.
Дашкевича,29/3, м. Черкаси, Черкаська
область,18000

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 183061,83 грн. (згідно
заяви про зменшення розміру позовних
вимог (вх.№ 1517 від 06.02.2014 року)

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан
Т.С.

представники сторін:

від позивача: Коротка А.В. дов. б/н від
03.01.2014р.

Верета А.В. дов. б/н від
03.01.2014р.

від відповідача: представник не
з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 183061,83 грн. (згідно
заяви про зменшення розміру позовних
вимог (вх.№1517 від 06.02.2014 року), із яких
основний борг - 164310,00 грн., пеня - 12171,54
грн., 3% річних - 6580,29 грн.

Як додаток до позовної заяви ПП
"Зернотрейд" подав клопотання про
забезпечення позову від 28.11.2013р. №52,
шляхом накладення арешту на кошти, що
знаходяться на рахунках, належних ФОП
ОСОБА_1 у сумі заявлених позовних вимог.
Суд відмовив в задоволенні заяви з
огляду на обставини зазначені в
мотивувальній частині рішення..

15.01.2014 року відповідач по справі подав
заперечення проти позовних вимог в
яких вказує на те, що ним на виконання
вимог Договору було сплачено 50 000,00 грн.
та надав копії платіжних доручень від
11.11.2013р. та 05.12.2013року. Суд подане
заперечення з додатками прийняв та
залучив до матеріалів справи.

16.01.2014 року представником позивача на
виконання вимог суду надані додаткові
докази по суті предмету спору. Суд
подані докази прийняв та залучив до
матеріалів справи.

06.02.2013 року позивач повноважного
представника в судове засідання не
направив та подав заяву (вх.№ 1517) про
уточнення (зменшення) розміру позовних
вимог, в зв'язку з частковою сплатою
суми боргу відповідачем. Суд подану
заяву прийняв до розгляду та долучив до
матеріалів справи.

В судове засідання 20.02.2014 року ОСОБА_1 не
з"явився, повноважного представника не
направив.

З огляду на вищевикладене, а також
достатністю документальних доказів в
матеріалах справи для її розгляду по
суті, суд розглядає справу за наявними
в ній матеріалами відповідно до статті
75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши і оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, а також за результатами
оцінки поданих сторонами
господарського процесу доказів, у
нарадчій кімнаті суд задовольняє
позовні вимоги виходячи з наступного:

Між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1
( далі - ФОП ОСОБА_1) та Приватним
підприємством «Зернотрейд» (далі - ПП
"Зернотрейд") 24 вересня 2011 року було
укладено договір поставки № 24093С (далі
-Договір).

За умовами Договору, Продавець (ПП
"Зернотрейд") зобов'язується поставити
узгодженими партіями Покупцю (ФОП
ОСОБА_1) продукцію: ранні та пізні
зернові культури, зазначені у додатках:
Додаткових угодах, видаткових
накладних на кожну партію товару, які є
його невід'ємною частиною, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
кожну парті. Товару.

Згідно п. 2.1 даного договору - кількість
та вартість Товару в окремій партії
зазначається у Додаткових угодах,
видаткових накладних на кожну партію
товару згідно п. 1.1. даного договору.

Позивачем договірні зобов"язання, у
відповідності до пункту 1.1., виконані
належним чином. Відповідно до
видаткових накладних ФОП ОСОБА_1 було
поставлено продукцію на загальну суму 5
625 242 грн.(а.с.18-72).

Накладні, скріплені підписами
повноважних осіб та печатками
встановленого зразка.

До даних видаткових накладних була
видана довіреність на ім'я ОСОБА_1 № 404
від 13.09.2012 року. у сумі 214 310 грн.

Відповідно до пункту 3.6. Договору,
розрахунки здійснюються на умовах
відстрочки платежу протягом 10 (десяти)
календарних днів з моменту поставки
партії Товару. Дата поставки Товару
визначається датою підпису накладної
або за письмовим узгодженням сторін
іншим чином.

Вимога позивача направлена на адресу
ФОН ОСОБА_1 31.10.2013 року про погашення
заборгованості за Договором поставки
була задоволена останнім лише частково
у сумі 25 000 грн. (11.11.201 року).

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборгованість за отриману сою
українського походження згідно
наступних видаткових накладних:
видаткова накладна № РН-0000047 від 13
вересня 2012 року на суму 55 200 грн.
(оплачена частково, після отримання
відповідачем вимоги про повернення
грошових коштів у розмірі 25 000 грн),
видаткова накладна № РН-0000049 від 17
вересня 2012 року на суму 95 312 грн. та
видаткова накладна № РН-0000051 від 21
вересня 2012 року на суму 192 672 грн.

Загальна сума заборгованості за
Договором становить 214 310,00 грн.

Крім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню, що
передбачена п.5.4 Договору, в розмірі 16
006,95 грн., а також 3% річних нарахованих
на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, в
розмірі 7 472,29 грн.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України (надалі ЦК України), підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Частиною 3
цієї ж статті визначено, що договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 712 ЦК України передбачає,
що за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
ст. 231 Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Згідно статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 5.4. договору поставки № 24093С від
24 вересня 2011 року передбачено -
Покупець за прострочення сплати
вартості Товару сплачує Продавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, діючої на момент прострочки
оплати, за кожен день прострочки від
неоплаченої суми.

З вищезазначеного пункту Договору
вбачається, що сторони встановили пеню
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, діючої на момент прострочки
оплати, за кожен день прострочки від
неоплаченої суми.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

06.02.2013 року позивач подав заяву (вх.№ 1517)
про уточнення (зменшення) розміру
позовних вимог, в зв'язку з частковою
сплатою суми основного боргу
відповідачем в розмірі 50 000,00 грн., ПП
"Зернотрейд" просить суд стягнути з ФОП
ОСОБА_1 основний борг в розмірі 164 310,00
грн., пеню в розмірі 12 171,54 грн., 3% річних
в розмірі 6 580,29 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України
позивачеві надане право до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині стягнення з відповідача пені
по видатковій накладній №РН-0000049 від
17.09.2012р. на суму 95 312,00 грн., за період з
28.09.2012р. по 29.03.2013р. в розмірі 4502,62 грн., та
видатковій накладній №РН-0000051 від
21.09.2012р. на суму 102 672,00 грн., за період з
02.10.2012р. по 02.04.2013р. в розмірі 7668,92грн.,
суд визнає його вірним та приходить до
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення пені в розмірі 12 171,54 грн. є
правомірними, а тому підлягають
задоволенню (розрахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок 3% річних в розмірі 6 580,29 грн.
(відповідно до заяви про уточнення
позовних вимог), визнає його вірним та
приходить до висновку, що вимоги
позивача в цій частині відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України є
правомірними, а тому підлягають
задоволенню (розрахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За викладеного, суд прийшов до
висновку, що позивач належним чином
виконував зобов'язання за
вищезазначеним Договором щодо
здійснення ним поставки товару.
Відповідач в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним Договором
та приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України не повністю оплатив отриманий
товар у встановлені у Договорі строки,
заборгованість за Договором на дату
розгляду справи по суті справи складає
164 310,00 грн. Пеня в розмірі 12 171,54 грн. та 3%
річних в розмірі 6 580,29 грн. нараховані
ПП "Зернотрейд" правомірно та
обгрунтовано.

Дана обставина відповідачем не
спростована.

ПП "Зернотрейд" до позовної заяви ПП
"Зернотрейд" подало клопотання про
забезпечення позову від 28.11.2013р. №52,
шляхом накладення арешту на кошти, що
знаходяться на рахунках, належних ФОП
ОСОБА_1 у сумі заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі. Якщо вжиття таких
заходів до забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

При вирішенні питання про вжиття
заходів до забезпечення позову
господарський суд має здійснювати
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
змістом позовних вимог, а також
обставинами, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, доказами, які наведені
на їх підтвердження, та положеннями
законодавства, якими позивач
обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Заява позивача про забезпечення позову
не містить будь-якого обґрунтування та
доказів на підтвердження того, що
невжиття таких заходів, як накладення
арешту на нерухоме, рухоме майно, що
належать відповідачеві та грошові
кошти на рахунках відповідача, може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

З огляду на зазначене, суд відмовляє у
задоволенні заяви про забезпечення
позову. Сплачений за розгляд даної
заяви судовий збір поверненню не
підлягає.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Згідно зі
статтею 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом / статті 43 ГПК
України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38
ГПК України надав належні докази,
довів обставини на які він посилався як
підставу своїх вимог та обґрунтував
які дають підставу суду позов
задовольнити повністю.

Після виходу з нарадчої кімнати суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення яким позовні вимоги
задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали
справи, обставин справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши і
оцінивши подані додаткові докази,
керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44
- 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1) на користь Приватного
підприємства «Зернотрейд» (вул.
Дашкевича, 29/3 м. Черкаси 18000, р /р 1993
в Черкаській філії ПАТ КБ «ПриватБанк»
МФО 354347, , свідоцтво
платника

ПДВ № 100247991, ІПН 18) заборгованість
за Договором поставки №24093С від
24.09.2011р. в розмірі 183 061,83 гривень, а саме:
основна заборгованість -164 310,00 грн.,
пеня - 12 171,54 грн., 3 % річних в розмірі 6
580,29 грн., а також витрати на сплату
судового збору в розмірі 3 661,25 грн.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 27.02.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.