м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 5011-62/1724-2012 19.02.14
за позовом: Черепанової Валентини
до відповідача 1: Черепанова Віктора
до відповідача 2: Черепанова Ігора
до відповідача 3: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
до відповідача 4: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»,
про визнання недійсним рішень
загальних зборів учасників та договору
Суддя Любченко М.О.
представники сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача 1: не з'явився
від відповідача 2: не з'явився
від відповідача 3: не з'явився
від відповідача 4: не з'явився
СУТЬ СПРАВИ:
Позивач, Черепанова Валентина
Василівна, м.Київ звернулась до
господарського суду м.Києва з позовом
до відповідача 1, Черепанова Віктора
Олександровича, м.Київ, відповідача 2,
Черепанова Ігора Вікторовича, м.Київ,
відповідача 3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп», м.Київ,
відповідача 4, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», м.Київ про
визнання недійсними рішень, прийнятих
на загальних зборах учасників
відповідача 4, які оформлені протоколом
№09/11 від 09.11.2011р.; визнання недійсними
рішень, прийнятих на загальних зборах
учасників відповідача 4, які оформлені
протоколом №10 від 10.11.2011р.; визнання
недійсним договору купівлі-продажу
корпоративних прав на частки у
статутному капіталі відповідача 4 від
10.11.2011р. за реєстровим номером 1698.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
1 під час укладання договору
купівлі-продажу частки у статутному
капіталі Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» права на
переважну покупку корпоративних прав,
що належить Черепановій Валентині
Василівни, як учаснику відповідача 4.
Одночасно, на думку позивача,
неповідомлення про намір здійснити
відчуження частки у статутному
капіталі з пропозицією здійснити викуп
є підставою для визнання рішення
загальних зборів від 09.11.2011р.
відповідача 4 недійсним. На
підтвердження позовних вимог щодо
визнання недійсним рішення загальних
зборів Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», які
оформлені протоколом №10 від 10.11.2011р.,
позивач посилається на відсутність у
відповідачів 2 та 3 на момент проведення
загальних зборів права на участь в
вищому органі відповідача 4, а отже і
права на управління товариством.
Відповідачі 1, 2, 4 у заявах без номеру та
дати, що надійшли до господарського
суду 18.02.2014р., позовні вимоги визнали в
Відповідач 3 відзиву на позовну заяву
не давав, своїм правом на участь у
розгляді справи не скористався,
правової позиції з приводу предмету
Вказані учасники судового процесу під
час розгляду справи 19.02.2014р. не
з'явились, своїх представників не
направили, проте за висновками суду
були належним чином повідомлені про
час та місце судового засідання. При
цьому, господарський суд виходить з
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово (ст.29
Цивільного кодексу України).
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
Наразі, всю судову кореспонденцію було
направлено за адресами позивача та
відповідачів 1 і 2, що зазначені у
позовній заяві та повністю
узгоджуються з відомостями, що
містяться у статуті відповідача 4. Щодо
направлення ухвал господарського суду
відповідачам 3 та 4, то останні
направлялись за адресами, вказаними у
витягах з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
Пунктом 3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського кодексу
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачено, що у
разі неповернення ухвали
підприємством зв'язку належним доказом
повідомлення сторони може бути
засвідчена копія реєстру поштових
відправлень суду. Отже, про
повідомлення щодо наступного розгляду
справи позивача та відповідачів 2 та 3
свідчить реєстр поштових відправлень
суду від 03.02.2014р.
Судом також враховано особисту
присутність Черепанова Віктора
Олександровича (відповідача 1, який
також є директором Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
(відповідача 4) під час прийняття
рішення про поновлення провадження,
про що свідчить ухвала господарського
суду від 29.01.2014р., що фактично вказує на
обізнаність відповідачів 1 та 4 про час
та місце судового засідання.

Наразі, з огляду на неявку сторін в
судове засідання, господарський суд
враховує, що за змістом ст.22
Господарського процесуального кодексу
України прийняття участі у судовому
засіданні є правом сторони. При цьому,
норми вказаної статті зобов'язують
сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами.

За приписами ст.69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Крім того, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
України»).

Наразі, суд зазначає, що строки
розгляду справи вже було продовжено за
клопотанням відповідача 4. При цьому,
враховуючи приписи ст.ст.69, 77
Господарського процесуального кодексу
України у даному випадку у суду було
відсутнє право на відкладення розгляду
справи, оскільки визначені
процесуальним законодавством строки
вже закінчувались.

Крім того, слід також зауважити, що
провадження по розглядуваній справі
було порушено 15.02.2012р., а отже у сторін
було більш ніж достатньо часу для
висловлення своєї позиції по суті
спору та надання необхідних для
обґрунтування своїх тверджень доказів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження,
незважаючи на те, що сторони в процесі
розгляду справи 19.02.2014р. не
скористались правами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, за висновками суду, у
матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого справа може бути розглянута за
наявними у ній документами відповідно
до вимог ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка вказаних учасників судового
спору не перешкоджає вирішенню справи
по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
представлені учасниками судового
процесу документи, господарський суд
встановив:

За приписами ст.1 Закону України «Про
господарські товариства»
господарськими товариствами цим
Законом визнаються підприємства,
установи, організації, створені на
засадах угоди юридичними особами і
громадянами шляхом об'єднання їх майна
та підприємницької діяльності з метою
одержання прибутку. До господарських
товариств належить, зокрема,
товариство з обмеженою
відповідальністю, яке діє на підставі
статуту.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про
господарські товариства» товариством
з обмеженою відповідальністю
визнається товариство, що має
статутний капітал, розділений на
частки, розмір яких визначається
установчими документами.

За поясненнями учасників судового
процесу, на момент прийняття
оспорюваних рішень діяв статут
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» в редакції,
яка затверджена рішенням загальних
зборів учасників, що оформлене
протоколом №6 від 24.12.2004р.

За змістом п.2.1, п.8.1 статуту відповідача
4 у вказаній редакції учасниками
товариства були Черепанов Віктор
Олександрович з часткою у статутному
капіталі - 92,4%, а також Черепанов
Костянтин Вікторович з часткою у
статутному капіталі - 3,8% та Черепанова
Валентина Василівна з часткою у
статутному капіталі - 3,8%.

Статтею 97 Цивільного кодексу України
встановлено, що управління товариством
здійснюють його органи. Органами
управління товариством є загальні
збори його учасників і виконавчий
орган, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про
господарські товариства», ст.145
Цивільного кодексу України вищим
органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори
учасників. Вони складаються з
учасників товариства або призначених
ними представників.

Як свідчать матеріали справи, 09.11.2011р.
були проведені загальні збори
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», результати
яких оформлені протоколом №09/11 від
09.11.2011р.

На вказаних зборах вищого органу
товариства були присутні учасники, що
разом володіють 100% статутного капіталу
відповідача 4, а саме Черепанов Віктор
Олександрович, Черепанов Костянтин
Вікторович та Черепанова Валентина
Василівна.

Відповідно до змісту протоколу №09/11
від 09.11.2011р. на загальних зборах
учасників було заслухано Черепанова
Віктора Олександровича, що
запропонував відступити свою частку в
статутному капіталі товариства
розміром 53,8% на користь третіх осіб:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп» (50%
статутного капіталу) та Черепанова
Ігора Вікторовича (3,8% статутного
капіталу). За результатами розгляду
вказаного питання (перше питання
порядку денного) учасниками, які у
сукупності володіють 100% голосів
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», було
прийнято рішення прийняти відступлену
частку Черепанова Віктора
Олександровича в статутному капіталі
відповідача 4 у розмірі 53,8% на користь
третіх осіб.

З другого питання на загальних зборах
учасників було також заслухано
Черепанова Віктора Олександровича,
який подав на розгляд заяви від
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп» та
Черепанова Ігора Вікторовича про
прийняття до складу учасників та
розподілення статутного капіталу
товариства. Як свідчать матеріали
справи, за результатами розгляду
другого питання порядку денного
загальними зборами учасників 100%
голосів були прийняті рішення:

- на підставі поданих заяв шляхом
відступлення частки учасника
Черепанова Віктора Олександровича, яка
становить 53,8% прийняти до складу
учасників товариства Товариство з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп» та Черепанова Ігора Вікторовича;

- статутний капітал Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
розподілити наступним чином: Черепанов
Віктор Олександрович з часткою у
статутному капіталі - 38,6%, Черепанов
Костянтин Вікторович з часткою у
статутному капіталі - 3,8%, Черепанова
Валентина Василівна з часткою у
статутному капіталі - 3,8%, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп» з часткою у статутному капіталі -
50% та Черепанов Ігор Вікторович з
часткою у статутному капіталі 3,8%.

У зв'язку зі зміною складу учасників
товариства загальними зборами
учасників було прийнято рішення з
питання третього порядку денного з
приводу викладення статутних
документів відповідача 4 у новій
редакції та проведення державної
реєстрації змін до статутних
документів.

Згідно із ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

У п.21 Постанови №13 від 24.10.2008р. Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами корпоративних спорів»
зазначено, що рішення загальних зборів
господарського товариства можуть бути
визнані недійсними в судовому порядку
у випадку недотримання процедури їх
скликання, встановленої статтями 43, 61
Закону України «Про господарські
товариства».

Пунктом 17 Постанови №13 від 24.10.2008р.
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» передбачено, що
підставами для визнання недійсними
рішень загальних зборів акціонерів
(учасників) господарського товариства
може бути порушення вимог закону та/або
установчих документів під час
скликання та проведення загальних
зборів товариства; позбавлення
акціонера (учасника) товариства
можливості взяти участь у загальних
зборах; порушення прав чи законних
інтересів акціонера (учасника)
товариства рішенням загальних зборів.

Безумовною підставою для визнання
недійсними рішень загальних зборів у
зв'язку з прямою вказівкою закону є:
прийняття загальними зборами рішення
за відсутності кворуму для проведення
загальних зборів чи прийняття рішення;
прийняття загальними зборами рішень з
питань, не включених до порядку денного
загальних зборів товариства; прийняття
загальними зборами рішення про зміну
статутного капіталу товариства, якщо
не дотримано процедури надання
акціонерам (учасникам) відповідної
інформації (п.18 Постанови №13 від
24.10.2008р. Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів»).

За змістом п.19 вказаної Постанови
Пленуму Верховного Суду України суди
мають враховувати, що для визнання
недійсним рішення загальних зборів
товариства необхідно встановити факт
порушення цим рішенням прав та
законних інтересів учасника
(акціонера) товариства. Якщо за
результатами розгляду справи факт
порушення рішенням прав та законних
інтересів акціонера товариства не
встановлено, господарський суд не має
підстав для задоволення позову.

Тобто, чинним законодавством учаснику
надано право оскаржити рішення органу
товариства, якщо воно порушує його
права та охоронювані законом інтереси,
у випадку недотримання встановленої
процедури їх скликання та проведення.

У рішенні Конституційного суду України
№18-рп/2004 від 01.12.2004р. (справа про
охоронюваний законом інтерес)
визначено поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», яке треба розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному
рішенні зазначає, що види і зміст
охоронюваних законом інтересів, що
перебувають у логічно-смисловому
зв'язку з поняттям "права" як правило не
визначаються у статтях закону, а тому
фактично є правоохоронюваними.
Охоронюваний законом інтерес
перебуває під захистом не тільки
закону, а й об'єктивного права в цілому,
що панує у суспільстві, зокрема,
справедливості, оскільки інтерес у
вузькому розумінні зумовлюється
загальним змістом такого права та є
його складовою.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Статтею 54 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позовна заява повинна
містити виклад обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги; зазначення
доказів, що підтверджують позов;
законодавство, на підставі якого
подається позов.

Таким чином, приймаючи до уваги
викладені вище положення
законодавства, при зверненні до суду з
розглядуваним позовом, позивачем
повинно бути доведено факт порушення
його прав та законних інтересів, як
учасника господарського товариства
внаслідок прийняття спірних рішень
зборів вищого органу товариства.

Виходячи зі змісту позовної заяви,
підставою визнання рішення від 09.11.2011р.
загальних зборів учасників недійсним
позивачем визначено, зокрема,
порушення прав та законних інтересів
Черепанової Валентини Василівни, як
зацікавленої особи у придбанні
корпоративних прав, внаслідок
неотримання Черепановим Віктором
Олександровичем згоди інших учасників
на відчуження частини своїх
корпоративних прав на користь третіх
осіб, що не відповідає приписам ст.ст.147,
362 Цивільного кодексу України.

За висновками суду, вказані твердження
позивача є неправомірними та такими, що
не відповідають фактичним обставинам
та матеріалам справи в їх сукупності з
урахуванням наступного.

Відповідно до ст.167 Господарського
кодексу України корпоративні права - це
права особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Статтею 116 Цивільного кодексу України,
ст.10 Закону України «Про господарські
товариства» передбачено право
учасника господарського товариства у
порядку, встановленому установчим
документом товариства та законом,
брати участь в управлінні товариством.

За змістом п.8.10 статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
учасник має право за згодою інших
учасників передати свою частку (її
частину) одному чи кільком учасникам, а
також третім особам. При цьому,
учасники користуються пріоритетним
правом отримання частки (її частини)
пропорційно їх дольвої участі в
статутному фонді товариства.

Як встановлено судом вище, Черепанова
Валентина Василівна була присутня на
зборах вищого органу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
09.11.2011р., на яких Черепановим Віктором
Олександровичем було повідомлено всіх
учасників про наявність наміру
останнього відступити свою частку
розміром 53,8% статутного капіталу
відповідача 4 на користь третіх осіб, а
саме Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп» та
Черепанова Ігора Вікторовича.

Позитивне рішення з першого питання
порядку денного, як і з всіх наступних
рішень, які обговорювались та
приймались на зборах вищого органу
товариства з приводу відчуження
відповідачем 1 частини своїх
корпоративних прав, було прийнято 100%
голосів учасників, до яких входили, в
тому числі, голоси, що належали
Черепановій Валентині Василівні.

При цьому, відомостей стосовно
наявності наміру позивача набути
належні відповідачу 1 корпоративні
права рішення загальних зборів
учасників, яке оформлено протоколом
№09/11 від 09.11.2011р., не містить.

За таких обставин, за висновками суду,
підписавши вказаний протокол зборів
вищого органу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», Черепанова
Валентина Василівна тим самим надала
свою згоду на передачу частини частки
Черепановим Віктором Олександровичем
на користь третіх осіб: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп» та Черепанова Ігора Вікторовича,
та підтвердила, що не претендує на своє
переважне право придбання цієї частки.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України по справі №2-1945/06.

Посилання позивача на порушення своїх
корпоративних прав внаслідок
неналаженого повідомлення учасників
про проведення зборів вищого органу
товариства та розгляд питань, які не
були включені до порядку денного, є
неправомірними, виходячи з того, що
Черепанова Валентина Василівна була
присутня 09.11.2011р. на загальних зборах
учасників відповідача 4 та позитивно
голосувала з кожного питання порядку
денного. Наразі, доказів тих обставин,
що внаслідок порушення порядку
повідомлення учасників товариства про
збори вищого органу юридичної особи,
Черепанова Валентина Василівна не
змогла належним чином підготуватися до
участі у зборах, матеріали справи не
містять. Також протокол №09/11 від
09.11.2011р. не містить відомостей стосовно
висловлення позивачем заперечень з
приводу розгляду питань порядку
денного. За висновками суду, прийняті
учасниками відповідача 4 рішення
відповідають викладеному у протоколі
№09/11 від 09.11.2011р. порядку денному.

Будь-яких інших обставин з приводу
порушення прав позивача внаслідок
прийняття оспорюваного рішення
загальних зборів учасників Товариства
з обмеженою відповідальністю «Боедем»
позивачем не наведено, а судом не
встановлено.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
позивачем не доведено порушення свого
права, на захист якого поданого позов у
розглядуваній частині, враховуючи, що
за змістом п.19 Постанови №13 від 24.10.2008р.
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» невстановлення
за результатами розгляду справи факту
порушення рішенням прав та законних
інтересів учасника товариства
виключає можливість задоволення
позову, позовні вимоги Черепанової
Валентини Василівни про визнання
недійсними у повному обсязі рішень
зборів учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»,
які оформлені протоколом №09/11 від
09.11.2011р., не підлягають задоволенню.

При цьому, твердження позивача про те,
що спірні рішення не підписані
головуючим зборів викладених вище
висновків суду не спростовують,
оскільки на протоколі №09/11 від 09.11.2011р.
містяться підписи всіх учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем». Наразі,
відсутність підпису головуючого
зборів на протоколі засідання вищого
органу товариства діючим
законодавством не визначена в якості
підстави для визнання недійсними
прийнятих загальними зборами
учасників рішень. Крім того, ніхто з
учасників відповідача 4 не оспорює
факту прийняття рішень, оформлених
протоколом №09/11 від 09.11.2011р., тому у суду
відсутні підстави стверджувати про
неприйняття вказаних рішень через
неналежне оформлення протоколу. Крім
того, як свідчать матеріали справи, на
підставі рішень, оформлених протоколом
№09/11 від 09.11.2011р., була зареєстрована в
2012 році нова редакція статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем».

Позов Черепанової Валентини Василівни
в частині визнання недійсним договору
від 10.11.2011р. купівлі-продажу
корпоративних прав у Товаристві з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
також не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного:

За приписами ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають,
зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.657 вказаного Кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст.655
Цивільного кодексу України).

За умовами ч.2 ст.656 Цивільного кодексу
України предметом договору
купівлі-продажу можуть бути майнові
права. До договору купівлі-продажу
майнових прав застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не випливає із змісту або характеру цих
прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.11.2011р. між Черепановим Віктором
Олександровичем (продавець),
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп» та
Черепановим Ігорем Вікторовичем
(покупці) було укладено договір
купівлі-продажу корпоративних прав на
частки у статутному капіталі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем».

Пунктом 1.1 вказаного правочину
передбачено, що продавець, який є
власником корпоративних прав на
частку у статутному капіталі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» у розмірі
53,8%, продав, а покупці купили зазначені
корпоративні права на частку в
статутному капіталі, що в грошовому
еквіваленті складає 15131,25 грн.
наступним чином: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп» купило 50% корпоративних прав на
частку у статутному капіталі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», що в
грошовому еквіваленті становить 14062,50
грн., Черепанов Ігор Вікторович - 3,8%
корпоративних прав на частку у
статутному капіталі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»,
що в грошовому еквіваленті становить
1068,75 грн.

Згідно надпису, який міститься на
останній сторінці договору
купівлі-продажу, вказаний правочин
було посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Башлай Д.І. та зареєстровано в
реєстрі за номером 1698.

У п.2.6 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
зазначено, що не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено
(договір, який не укладено). У зв'язку з
наведеним господарським судам
необхідно встановлювати, чи є
оспорюваний правочин вчиненим та з
якого моменту (статті 205 - 210, 640
Цивільного кодексу України, частини
друга - п'ята, сьома статті 180
Господарського кодексу України тощо).

За таких обставин, враховуючи, що
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання договору від 10.11.2011р.
купівлі-продажу корпоративних прав
недійсним, господарським судом було
встановлено, що спірний договір було
вчинено 10.11.2011р.

При цьому, за висновками суду,
Черепановим Віктором Олександровичем,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп» та
Черепановим Ігорем Вікторовичем у
відповідності до ст.ст.628, 638 Цивільного
кодексу України, ст.ст.179, 180
Господарського кодексу України було
узгоджено всі істотні умови договору
купівлі-продажу корпоративних прав.

За приписами ч.1 ст.207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного
кодексу України суди розглядають
справи за позовами: про визнання
оспорюваного правочину недійсним і
застосування наслідків його
недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність
правочину зумовлюється наявністю
дефектів його елементів: дефекти
(незаконність) змісту правочину;
дефекти (недотримання) форми; дефекти
суб'єктного складу; дефекти волі -
невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» визначено, що вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків.

За змістом Постанови №9 від 06.11.2009р.
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Виходячи зі змісту позовної заяви,
підставою для визнання спірного
правочину недійсним позивачем
визначено неотримання Черепановим
Віктором Олександровичем згоди інших
учасників на відчуження частини своїх
корпоративних прав на користь третіх
осіб, що не відповідає приписам ст.ст.147,
362 Цивільного кодексу України.

Проте, за висновками суду, визначені
позивачем обставини не є належною
підставою для визнання договору від
10.11.2011р. недійсним з урахуванням такого.

Частина 1 ст.316 Цивільного кодексу
України передбачає, що правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

За приписами ст.319 вказаного Кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статтею 116 Цивільного кодексу України
передбачено, що учасники
господарського товариства мають право
у порядку, встановленому установчим
документом товариства та законом,
зокрема, здійснити відчуження часток у
статутному (складеному) капіталі
товариства, цінних паперів, що
засвідчують участь у товаристві, у
порядку, встановленому законом.

Згідно із ст.147 Цивільного кодексу
України учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право продати чи
іншим чином відступити свою частку (її
частину) у статутному капіталі одному
або кільком учасникам цього
товариства. Відчуження учасником
товариства з обмеженою
відповідальністю своєї частки (її
частини) третім особам допускається,
якщо інше не встановлено статутом
товариства. Учасники товариства
користуються переважним правом
купівлі частки (її частини) учасника
пропорційно до розмірів своїх часток,
якщо статутом товариства чи
домовленістю між учасниками не
встановлений інший порядок здійснення
цього права. Купівля здійснюється за
ціною та на інших умовах, на яких частка
(її частина) пропонувалася для продажу
третім особам. Якщо учасники
товариства не скористаються своїм
переважним правом протягом місяця з
дня повідомлення про намір учасника
продати частку (її частину) або
протягом іншого строку, встановленого
статутом товариства чи домовленістю
між його учасниками, частка (її частина)
учасника може бути відчужена третій
особі.

Аналогічні положення містяться також у
ст.53 Закону України «Про господарські
товариства».

Суд зазначає, що статутом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
право учасника на продаж своєї частки
третім особам не обмежено, а навпаки
п.8.10 статуту відповідача 4 встановлено,
що учасник має право за згодою інших
учасників передати свою частку (її
частину) третім особам.

Як встановлено судом, 09.11.2011р. на
загальних зборах учасників
відповідача 4 було розглянуто питання
стосовно продажу Черепановим Віктором
Олександровичем частини своїх
корпоративних прав на користь третіх
осіб та всіма учасниками було прийнято
позитивне рішення про прийняття
відступленої частки відповідача 4 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп» та
Черепанова Ігора Вікторовича, а також
розподіл статутного фонду з
урахуванням належних новим учасникам
часток і внесення змін у зв'язку з
викладеним до статутних документів
відповідача 4.

Тобто, учасниками Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
Черепановим Костянтином Вікторовичем
та Черепановою Валентиною Василівною
не було реалізовано права на переважну
купівлю частки в статутному капіталі
господарського товариства.

Наразі, рішення загальних зборів, які
оформлені протоколом №09/11 від 09.11.2011р.,
відповідають встановленим п.10.3.7
статуту відповідача 4 виключним
повноваженням загальних зборів
відносно передачі часток учасників
іншим особам.

У даному випадку господарським судом з
огляду на положення п.17 Постанови №13
від 28.10.2008р. Пленуму Верховного суду
України «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» враховано, що
рішення загальних зборів учасників
(акціонерів) та інших органів
господарського товариства є актами,
оскільки ці рішення зумовлюють
настання правових наслідків,
спрямованих на регулювання
господарських відносин, і мають
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

При цьому, відсутність у матеріалах
справи доказів направлення
Черепановим Віктором Олександровичем
іншим учасникам письмового
повідомлення про продаж належної
частки, на що наголушує позивач в
обгрунтування свого позову, не впливає
на юридичну оцінку доказів по
розглядуваній справі, оскільки за
висновками суду, позивач був обізнаний
про намір відповідача 1 розпорядитись
належними корпоративними правами та
про майбутніх набувачів часток у
статутному капіталі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»,
проте не реалізував свого переважного
права, передбаченого ст.147 Цивільного
кодексу України, ст.53 Закону України
«Про господарські товариства» та п.8.10
статуту відповідача 4.

Судом також враховано, що відповідно до
п.5.3 договору від 10.11.2011р. Черепановою
Валентиною Василівною, як дружиною
продавця, було надано згоду на
укладання спірного правочину.

Одночасно, за змістом п.31 Постанови №13
від 24.10.2008р. Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» продаж
учасником частки (її частини) з
порушенням переважного права купівлі
інших учасників (частина друга статті
147 Цивільного кодексу України, частина
друга статті 53 Закону «Про
господарські товариства») не зумовлює
недійсність такого правочину. У цьому
разі будь-який учасник товариства має
право пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця за аналогією з нормою частини
четвертої статті 362 Цивільного кодексу
України.

При цьому, судом прийнято до уваги, що
вказані роз'яснення були прийняті з
метою забезпечення правильного та
однакового застосування судами
законодавства, яке регулює
корпоративні відносини, формування
єдиної судової практики у цій сфері,
здійснення належного захисту судами
прав і законних інтересів фізичних,
юридичних осіб та держави, які
пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням і припиненням діяльності
господарських товариств.

Крім того, посилання позивача на п.3.2.4
Рекомендацій №04-5/14 від 28.12.2007р. Вищого
господарського суду України «Про
практику застосування законодавтсва у
розгляді справ, що виникають з
корпоративних відносин», в якому
зазначено, що недотримання
встановленого статутом порядку
відступлення частки третім особам може
бути підставою для визнання договору
про відступлення, купівлю-продаж або
інше відчуження частки третій особі
недійсним, суд до уваги не праймає,
виходячи з того, що вказані
рокомендації були прийняті судом
касаційної інстанції господарської
юрисдикції до приняття Верховним Судом
України Постанови №13 від 24.10.2008р. «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів».

Наразі, 04.02.2014р. Вищим господарським
судом України у постанові по справі
№911/2175/13 зазначено, що належним
способом захисту прав учасника,
переважне право на купівлю
корпоративних прав якого порушено, є
звернення з позовом про переведення на
нього прав та обовязків покупця за
відповідним договором.

За таких обставин, приймаючи до уваги
викладене вище, позов Черепанової
Валентини Василівни в частині визнання
недійсним договору від 10.11.2011р.
купівлі-продажу корпоративних прав у
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Боедем» не підлягає
задоволенню.

Одночасно, виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
про визнання недійсними у повному
обсязі рішень зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», які
оформлені протоколом №10 від 10.11.2011р., не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, 10.11.2011р.
загальними зборами учасників
відповідача 4 було прийнято рішення,
яке оформлено протоколом №10 від
10.11.2011р., відповідно до якого Товариство
з обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп» наділено правами учасника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» та правом
володіння 50 голосами при вирішенні
всіх питань, пов'язаних тільки з
активами та пасивами нерухомого майна:
приміщення загальною площею 10134,4 кв.м,
розташованого в м.Києві по вул.Великій
окружній, 4. При цьому, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп» не наділено правами учасника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» при
вирішенні всіх питань, пов'язаних з
іншими активами та пасивами
товариства.

Вказані рішення були прийняті
наступним складом учасників: Черепанов
Віктор Олександрович, Черепанов
Костянтин Вікторович, Черепанова
Валентина Василівна, Черепанов Ігор
Вікторович та Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп».

Виходячи зі змісту позовної заяви та
представлених в судових засіданнях
пояснень, підставою для визнання
недійсним рішення, оформленого
протоколом №10 від 10.11.2011р., є прийняття
його неповноважним складом учасників,
виходячи з того, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп» та Черепанов Ігор Вікторович на
момент проведення зборів вищого органу
товариства не набули статусу учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», що свідчить
про відсутність кворуму.

Суд приймає до уваги твердження
позивача про відсутність у
відповідачів 2, 3 права на прийняття
участі у зборах вищого органу
відповідача 4 станом на 10.11.2011р. з
урахуванням наступних обставин.

Як встановлено судом, підставою
набуття Товариством з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп» та
Черепановим Ігорем Вікторовичем
корпоративних прав у Товаристві з
обмеженою відповідальністю «Боедем» є
договір від 10.11.2011р. купівлі-продажу.

Пунктом 31 Постанови №13 від 24.10.2008р.
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» передбачено, що
особа, яка придбала частку в статутному
капіталі ТОВ чи ТДВ, здійснює права і
виконує обов'язки учасника товариства
з моменту набуття права власності на
частку в статутному капіталі.

За умовами п.п.2.1, 2.2 вказаного правочину
покупці вважаються повноправними
власниками корпоративних прав з
моменту виконання цього договору та
реєстрації нової редакції статуту.

Наразі, матеріали справи не містять
доказів реєстрації станом на момент
проведення 10.11.2011р. зборів вищого
органу відповідача 4 нової редакції
статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» з
урахуванням розподілу часток
відповідно до умов договору від
10.11.2011р., що у відповідності до п.2.1
підписаного правочину виключає
наявність у відповідачів 2, 3 статусу
власників корпоративних прав.

Крім того, виходячи з того, що матеріали
справи не містять доказів
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу від 10.11.2011р. до моменту
початку засідання зборів учасників
товариства 10.11.2011р., недоведеним є факт
набуття відповідачами 2, 3 прав та
обов'язків продавця за спірним
договором у розумінні п.п.5.1, 5.2
підписаного правочину.

За таких обставин, враховуючи
обумовлений сторонами у п.2.1 договору
від 10.11.2011р. момент набуття покупцями
права власності на корпоративні права,
приймаючи до уваги, що станом на 10.11.2011р.
нова редакція статуту відповідача 4
зареєстрована не була, за висновками
суду, у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маквіс Груп» та
Черепанова Ігора Вікторовича було
відсутнє право на участь у засіданні
вищого органу господарського
товариства, як учасників відповідача 4.

Одночасно, незважаючи на відсутність у
відповідачів 2, 3 статусу учасника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» станом на
10.11.2011р., суд дійшов висновку, що не має
підстав для визнання оспорюваних
рішень загальних зборів недійсними з
огляду на відсутність кворуму з
урахуванням наступних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України
«Про господарські товариства»
загальні збори учасників вважаються
повноважними, якщо на них присутні
учасники (представники учасників), що
володіють у сукупності більш як 60
відсотками голосів.

За приписами ст.4 Закону України «Про
господарські товариства» відомості
стосовно складу учасників
господарського товариства містяться в
статуті юридичної особи.

При цьому, ч.1 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців»
встановлено, що державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» зміни до
установчих документів юридичної особи,
а також зміна прізвища та/або імені,
та/або по батькові або місця проживання
фізичної особи - підприємця підлягають
обов'язковій державній реєстрації
шляхом внесення відповідних змін до
записів Єдиного державного реєстру в
порядку, встановленому цим Законом.

З ч.1 ст.18 вказаного Закону України
вбачається, що якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Як було встановлено судом, станом на
10.11.2011р. був зареєстрований статут
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» в редакції,
яка затверджена рішенням загальних
зборів учасників, що оформлене
протоколом №6 від 24.12.2004р. (дата
реєстрації статуту 28.12.2004р.). За змістом
п.2.1, п.8.1 статуту відповідача 4 у
вказаній редакції учасниками
товариства були Черепанов Віктор
Олександрович з часткою у статутному
капіталі - 92,4%, Черепанов Костянтин
Вікторович з часткою у статутному
капіталі - 3,8% та Черепанова Валентина
Василівна з часткою у статутному
капіталі - 3,8%.

Як свідчать матеріали справи, протокол
№10 від 10.11.2011р. підписаний Черепановим
Віктором Олександровичем, Черепановим
Костянтином Вікторовичем, Черепановою
Валентиною Василівною, тобто, особами,
які на момент проведення зборів вищого
органу господарського товариства
відповідно до статуту юридичної особи
володіли 100% голосів.

При цьому, належних та допустимих у
розумінні ст.ст.32, 34 Господарського
процесуального кодексу України
доказів набуття іншими особами станом
на момент проведення зборів прав на
участь в управлінні Товариством з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
матеріали справи не містять.

За таких обставин, твердження позивача
про відсутність кворуму на зборах
вищого органу відповідача 4, які
відбулись 10.11.2011р., спростовуються
фактичними обставинами та наявними у
матеріалах справи документами.

Крім того, суд зазначає, що при
обгрунтуванні позовних вимог у
викладеній частині позивачем взагалі
не вказано в чому саме полягає порушене
право або інтерес Черепанової
Валентини Василівни внаслідок
прийняття загальними зборами
учасників рішення, оформленого
протоколом №10 від 10.11.2011р., що, як
вказувалось вище, у відповідності до
змісту п.19 Постанови №13 від 24.10.2008р.
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» виключає
можливість задоволення позовних вимог.

Заяви відповідачів 1, 2, 4 про визнання
позовних вимог в повному обсязі не
прийняті судом до уваги з урахуванням
приписів ч.5 ст.78 Господарського
процесуального кодексу України як
такі, що порушують права та охоронювані
законом інтереси Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп» як покупця за договором від
10.11.2011р. та учасника Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем»
на теперішній час, а також з огляду на
те, що судом не встановлено підстав для
задоволення позовних вимог. Аналогічну
позицію наведено у п.3.12 Постанови №18
від 26.12.2011р. Пленуму Вищого
господарського кодексу України «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції».

Клопотання без номеру та дати, що
надійшло до господарського суду
18.02.2014р. Черепанова Костянтина
Вікторовича про залучення до участі у
справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору
підлягає залишенню без задоволення.
При цьому суд керується наступним.

Відповідно до ст.27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора.

За змістом п.1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського кодексу
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» питання про
допущення або залучення третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, до участі у справі
вирішується ухвалою суду про прийняття
позовної заяви до розгляду (із
зазначенням про це в ухвалі про
порушення провадження у справі) або під
час розгляду справи, але до прийняття
господарським судом рішення, з
урахуванням того, чи є у цієї особи
юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому.

Наразі, заявником не наведено
належного обґрунтування впливу
рішення по даній справі на права та
обов'язки Черепанова Костянтина
Вікторовича. При цьому, за висновками
суду, внаслідок прийняття судового
рішення по розглядуваній справі на
заявника клопотання не буде покладено
нових обов'язків та у останнього не
виникне нових прав, як і не буде змінено
наявних правомочностей.

За таких обставин, враховуючи все
наведене вище, з огляду на позицію
Вищого господарського суду України,
суд дійшов висновку, що клопотання
Черепанова Костянтина Вікторовича про
вступ до розгляду справи третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору є безпідставним та таким,
що не підлягає задоволенню.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та
міркування учасників судового процесу
відповідно залишені судом без
задоволення і не прийняті до уваги як
необґрунтовані та безпідставні.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.02.2012р. на підставі ст.66
Господарського процесуального кодексу
України у справі №5011-62/1724-2012 було вжито
заходи до забезпечення позову, а саме,
заборонено державному реєстратору
Святошинської районної в м.Києві
державної адміністрації вносити зміни
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців стосовно Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боедем».

Відповідно до ст.68 Господарського
процесуального кодексу України
питання про скасування забезпечення
позову вирішується господарським
судом, що розглядає справу, із
зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Одночасно, в п.10 постанови №16 від
26.12.2011р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» зазначено, що забезпечення
позову застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення.

За таких обставин, враховуючи приписи
ст.68 Господарського процесуального
кодексу України, п.10 Постанови №16 від
26.12.2011р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову», приймаючи до уваги висновки
суду про залишення без задоволення
позовних вимог Черепанової Валентини
Василівни, заходи до забезпечення
позову, які було вжито ухвалою
господарського суду міста Києва від
15.02.2012р., підлягають скасуванню в
повному обсязі.

За приписами ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» за подання позовної
заяви немайнового характеру ставка
судового збору складає 1 розмір
мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про
державний бюджет України на 2012р.»
мінімальна заробітна плата з 01.01.2012р.
складала 1073 грн.

Відповідно до п.2.11 Постанови №7 від
21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України», якщо
в позовній заяві об'єднано дві або
більше вимог немайнового характеру,
пов'язані між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

За таких обставин, при зверненні до
суду з розглядуваним позовом позивач
повинен був сплатити судовий збір в
розмірі 3 219 грн.

Проте, позивачем було перераховано до
державного бюджету судовий збір в сумі
лише 1073 грн., про що свідчить квитанція
№122 від 13.02.2012р.

У п.2.23 Постанови №7 від 21.02.2013р. «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
зазначено, що якщо факт недоплати
судового збору з'ясовано господарським
судом у процесі розгляду прийнятої
заяви (скарги), суд у залежності від
конкретних обставин справи може
стягнути належну суму судового збору
за результатами вирішення спору з
урахуванням приписів ч.1-4 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

Таким чином, враховуючи, що при
зверненні до суду позивачем не було
сплачено судовий збір в повному обсязі,
судовий збір в сумі 2146 грн. підлягає
стягненню з позивача на користь
державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст., 43, 49, 75, 68 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
Черепанової Валентини Василівни,
м.Київ до Черепанова Віктора
Олександровича, м.Київ, Черепанова
Ігора Вікторовича, м.Київ, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маквіс
Груп», м.Київ, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», м.Київ про
визнання недійсними рішень, прийнятих
на загальних зборах учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», які
оформлені протоколом №09/11 від 09.11.2011р.;
визнання недійсними рішень, прийнятих
на загальних зборах учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем», які
оформлені протоколом №10 від 10.11.2011р.;
визнання недійсним договору
купівлі-продажу корпоративних прав на
частки у статутному капіталі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боедем» від 10.11.2011р.
за реєстровим номером 1698.

Заходи забезпечення позову, вжиті
відповідно до ухвали від 15.02.2012р.
господарського суду міста Києва у
справі №5011-62/1724-2012, скасувати у повному
обсязі.

У судовому засіданні 19.02.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 24.02.2014р.

Суддя
М.О. Любченко