ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 р. Справа № 909/1525/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Матуляк П. Я. ,
при секретарі судового засідання Юрчак
С. Л., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю виробнича компанія
"Гірничодобувна промисловість",
вул.Червона,37 прим.2,
м.Дніпропетровськ,49069

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Голд-Продукт" вул.
Данила Галицького, 21 корпус 2, м.Рогатин,
Івано-Франківська область,77000

про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій у розмірі 51 749,85 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою
відповідальністю виробнича компанія
"Гірничодобувна промисловість"
звернулося до господарського суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Голд-Продукт" про
стягнення 51749,85грн.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем прийнятих
на себе зобов"язань згідно договору
купівлі-продажу №644ГДП від 01.08.11 та
обґрунтовано положеннями статей 530, 526,
625 Цивільного та 193 Господарського
кодексів України.

Представник позивача в судове
засідання не з"явився, хоча про місце,
дату та час судового засідання
повідомлений належним чином ухвалою
суду від 30.01.14, що підтверджується
відміткою відділу документального
забезпечення суду на зворотньому боці
зазначеної ухвали.

Відповідач своїм конституційним
правом на захист прав і охоронюваних
законом інтересів не скористався,
відзиву на позов не подав, явки
уповноваженого представника в судове
засідання жодного разу не забезпечив,
ухвали суду від 25.12.13 та 30.01.14,
направлені на адресу відповідача,
зазначену у позовній заяві,
повернулися з відміткою "за зазначеною
адресою не знаходиться".

На момент винесення судом рішення
заяв та клопотань від відповідача не
надходило.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно з п.3.9.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
N18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Ухвала про порушення провадження у
справі та ухвала про відкладення
розгляду справи надіслані
відповідачеві рекомендованою
кореспонденцією за адресою, зазначеною
у позовній заяві, та повернуто суду з
відмітками "за зазначеною адресою не
знаходиться".

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними
змінами, у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про розгляд судової справи і
забезпечення його явки в судове
засідання для реалізації ним права на
судовий захист своїх прав та інтересів,
що дає підстави для висновку суду щодо
розгляду справи в порядку,
передбаченому статтею 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
суд вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

01.08.11 між сторонами у справі укладено
договір купівлі-продажу №644ГДП. За
умовами даного договору продавець
(позивач) зобов"язався продати, а
покупець(відповідач), у свою чергу,
купити на умовах, передбачених даним
договором, продукцію(вапняк) за ціною, у
кількості і найменуванні, зазначених у
специфікації, що оформляється як
додаток до договору і є його
невід"ємною частиною(п.1.1 договору).

Згідно п.3.1 договору кількість та ціна
продукції, що поставляється,
вказуються в специфікації-додатку до
договору.

Продавець перед відвантаженням партії
продукції виставляє покупцю рахунок
згідно отриманої письмової заявки(п.3.3
договору).

Пунктом 3.4 даного договору сторони
погодили, що оплата за кожну партію
продукції здійснюється у вигляді 50%
передоплати від вартості продукції, а
остаточний розрахунок в розмірі 50%
вартості продукції - на протязі 7
календарних днів з моменту
відвантаження продукції зі станції
продавця. Датою відвантаження
продукції є дата штемпеля залізничної
станції на квитанції про приймання
вантажу.

На виконання прийнятих на себе
договірних зобов"язань, згідно наявних
в матеріалах справи копій залізничних
та податкових накладних, позивачем
здійснено поставку продукції
відповідачу на загальну суму 1 736157,32грн.

В порушення визначеного умовами
спірного договору обов"язку вчасно та у
повному обсязі здійснювати оплату
вартості отриманої продукції,
відповідачем сплачено позивачу
1707000,00грн., що підтверджується наявними
в матеріалах справи банківськими
виписками. Таким чином, залишок
заборгованості відповідача на час
винесення рішення судом становить
29157,32грн.

У зв"язку з порушенням відповідачем
прийнятих на себе договірних
зобов"язань позивачем нараховано
20876,64грн. пені та 1715,89грн. 3% річних.

В силу статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст.173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Наведена правова норма
кореспондується зі ст.509 Цивільного
кодексу України: зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст.265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Наведена правова норма
кореспондується зі ст.712 Цивільного
кодексу України, згідно якої за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов"язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом; зобов"язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні положення
встановлено і статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Враховуючи умови пункту 3.4 спірного
договору сторони погодили, що оплата за
кожну партію продукції здійснюється у
вигляді 50% передоплати від вартості
продукції, а остаточний розрахунок в
розмірі 50% вартості продукції - на
протязі 7 календарних днів з моменту
відвантаження продукції зі станції
продавця.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України встановлено, що відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав,
доводи позивача не спростував.

З огляду на встановлення судом факту
порушення відповідачем прийнятого на
себе зобов"язання, вимога щодо
стягнення з відповідача 29157,32грн.
основного боргу є обґрунтованою та
підлягає до задоволення.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема неустойкою
(штрафом, пенею), якою, з огляду на
положення ст.549 Цивільного кодексу
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов"язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського
Кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

В силу ч. 2 статті 343 Господарського
Кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ст. 547 Цивільного
кодексу України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 5.2 спірного договору сторони
погодили, що у випадку порушення
строків сплати остаточного розрахунку,
передбаченого п.3.4 договору, покупець
сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% від
суми платежу за кожен день прострочки,
включаючи день оплати. Таким чином,
укладаючи договір, сторони дійшли
згоди відносно забезпечення виконання
відповідачем грошових зобов'язань
пенею та погодили строк її
нарахування.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом(ст.625 Цивільного
кодексу України).

Керуючись нормами чинного
законодавства та умовами спірного
договору позивачем за порушення
зобов"язання нараховано відповідачу
20876,64грн. пені та 1715,89грн. 3% річних за
період з 01.01.12 по 16.12.13.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7
Господарського процесуального кодексу
України щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частини 1
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування, і в
разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Відповідно до ст.55 Господарського
процесуального кодексу України,
враховуючи приписи статті 343 ГПК
України судом здійснено перерахунок
пені у відповідності до вищенаведених
правових норм та задоволено її
частково, на суму 8335,34грн., обмеживши її
нарахування подвійною обліковою
ставкою НБУ. Вимогу щодо стягнення
1715,89грн. 3% річних задоволено у повному
обсязі з огляду на правильність їх
нарахування.

В контексті вищенаведеного, позов
підлягає до задоволення частково.

Оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій сторони, судові
витрати, у відповідності до ст.49 ГПК
України, покласти на відповідача
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 610, 612, 614, 625,
629, 712 Цивільного Кодексу України,
ст.ст.173, 193, 216, 230, 231, 265, 343
Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст.4-7, 43, 49, 55, 75, ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою
відповідальністю виробнича компанія
"Гірничодобувна промисловість" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Голд-Продукт" про
стягнення 51749,85грн. задовольнити
частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Голд-Продукт"(вул.Д.Галицького, 21
корпус2, м.Рогатин Рогатинський район,
Івано-Франківська область, ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю виробнича компанія
"Гірничодобувна
промисловість"(вул.Червона, буд.37,
прим.2, м.Дніпропетровськ, ) 29157,32(двадцять дев"ять тисяч сто
п"ятдесят сім гривень тридцять дві
копійки) основного боргу, 8335,34(вісім
тисяч триста тридцять п"ять гривень
тридцять чотири копійки) пені, 1715,89(одну
тисячу сімсот п"ятнадцять гривень
вісімдесят дев"ять копійок) 3% річних та
1303,55(одну тисячу триста три гривні
п"ятдесят п"ять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.02.14

Суддя
Матуляк П. Я.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Юрчак С. Л. 20.02.14