ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.02.14р. Справа № 904/9170/13За позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світязь.",
м.Новомосковськ, Дніпропетровська
область

до публічного акціонерного товариства
"Банк Кредит Дніпро", м.Дніпропетровськ

про визнання поруки припиненою

Суддя Коваленко О.О.

Представники:

від позивача - Китченков М.О.,
представник, довіреність б/н від
15.03.2013р.

від відповідача - Кірічко М.О.,
представник, довіреність №131 від
30.07.2013р.

СУТЬ СПОРУ:

Розглядається позовна заява
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світязь.",
м.Новомосковськ, Дніпропетровська
область (далі по тексту - позивач) до
публічного акціонерного товариства
"Банк Кредит Дніпро", м.Дніпропетровськ
(далі по тексту - відповідач) про
визнання поруки відповідача перед
позивачем, яка виникла на підставі
договору поруки №220807-П/4 від 22.08.07р.
такою, що припинена.

Судові витрати по справі стягнути з
відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
22.08.07р. між позивачем та відповідачем
укладено договір поруки №220807-П/4, за
умовами якого позивач, як поручитель
зобов'язався солідарно відповідати
перед відповідачем за виконання
боржником (спільним
українсько-швейцарським підприємством
товариством з обмеженою
відповідальністю "Луцькенергоком")
зобов'язань по кредитному договору
№220807-Л від 22.08.07р. зі строком дії до
01.10.12р. (в редакції Додаткової угоди про
зміну договору поруки від 06.09.12р.).
Враховуючи, що відповідач лише в жовтні
2013 року звернувся до позивача з позовом
про стягнення з останнього, як з
поручителя суму боргу та відсотки за
кредитним договором №220807-Л від 22.08.07р.
позивач вважає, що станом на жовтень 2013
року його порука за договором поруки
№220807-П/4 від 22.08.07р. припинила дію. У
зв'язку з тим, що спір у добровільному
порядку не вирішено, позивач звернувся
до суду з даною позовною заявою.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № 21/11-13 від 21.11.13р. ухвалою
суду від 26.11.13р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 10.12.13р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується явкою
представника в судове засідання та
виконанням останнім вимог суду.
Відповідач відзив на позов надав,
позовні вимоги не визнає посилаючись
на те, що на виконання вимог укладеного
між сторонами договору поруки №220807-П/4
від 22.08.07р. на адресу позивача
направлено вимогу за вих.№6/21-1285/2-БТ від
15.02.13р. Відповідно до договору №060912 від
06.09.12р. про зміну кредитного договору
№220807-Л від 22.08.07р. строк виконання
зобов'язання - до 01.10.12р. З огляду на
викладене відповідач виконав
зобов'язання належним чином - в строк
направив вимогу позивачу, в той час, як
вказана вимога залишена без
задоволенню та проігнорована
позивачем.

10.12.13р. в судове засідання з'явився
повноважний представник позивача. За
результатами судового засідання
розгляд справи відкладено до 26.12.13р., у
зв'язку з неявкою представника
відповідача.

26.12.13р. в судове засідання з'явилися
сторони. За результатами судового
засідання оголошено перерву до 21.01.14р.,
з метою витребування додаткових
документів.

21.01.14р. в судове засідання з'явилися
сторони. За результатами судового
засідання оголошено перерву до 23.01.14р.,
з метою витребування додаткових
документів.

23.01.14р. в судове засідання з'явилися
сторони; представник позивача
звернувся до суду з заявою в порядку
ст.69 Господарського процесуального
кодексу України про продовження строку
розгляду справи. За результатами
судового засідання задоволено
клопотання відповідача про
продовження строку розгляду справи;
оголошено перерву до 30.01.14р., з метою
витребування додаткових документів.

30.01.14р. в судове засідання з'явилися
сторони. За результатами судового
засідання оголошено перерву до 04.02.14р.,
з метою витребування додаткових
документів.

За результатами судового засідання,
яке відбулося 04.02.14р. справу було
розглянуто за участю повноважних
представників сторін за наявними в ній
матеріалами та оригіналами документів
наданих сторонами додатково на вимоги
суду в судове засідання в
обґрунтування своїх позовних вимог і
своїх позовних заперечень. У судовому
засіданні, в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, оголошено вступну та
резолютивну частину рішення та сторін
повідомлено про дату складення повного
тексту рішення. Фіксація судового
процесу технічними засобами не
проводилася.

Вивчивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

22.08.07р. між відповідачем та спільним
українсько-швейцарським підприємством
товариством з обмеженою
відповідальністю "Луцькенергоком"
укладено договір про надання кредитної
лінії №220807-Л (далі по тексту - кредитний
договір).

В забезпечення належного виконання
зобов'язань спільним
українсько-швейцарським підприємством
товариством з обмеженою
відповідальністю "Луцькенергоком" за
кредитним договором між позивачем та
відповідачем укладено договір поруки
№220807-П/в від 22.08.07р. (далі по тексту -
договір поруки).

Пунктом 6.1 договору поруки визначено,
що він набирає чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Позивач стверджує, що з договору поруки
вбачається, що в ньому не встановлено
строку, після настання якого порука
припиняється, а умова договору про його
дію до повного виконання зобов'язань за
кредитним договором не є встановленням
сторонами строку, після якого порука
припиняється, оскільки суперечить
частині першій статті 251 та частині
першій статті 252 Цивільного кодексу
України, тому в цьому випадку
підлягають застосуванню норми частини
четвертої статті 259 Цивільного кодексу
України про те, що порука припиняється,
якщо кредитор протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Строк основного
зобов'язання та строк дії кредитного
договору - 01.10.12р., у зв'язку з чим у
відповідача виникло право пред'явлення
вимоги до позивача в період з 02.10.12р.
протягом шести місяців, однак позивач
зазначеним правом не скористався.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 251 Цивільного кодексу України
визначено, строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення (ч.1).
Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення (ч.2). Строк та
термін можуть бути визначені актами
цивільного законодавства, правочином
або рішенням суду (ч.3).

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч.1). Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч.2) (стаття 252 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу
України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником (ч.1). Порукою
може забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі (ч.2). Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ч.3).

Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1).
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ч.2).
Особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки (ч.3).

Статтею 559 Цивільного кодексу України
визначено, що порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності (ч.1). Порука
припиняється, якщо після настання
строку виконання зобов'язання кредитор
відмовився прийняти належне виконання,
запропоноване боржником або
поручителем (ч.2). Порука припиняється у
разі переведення боргу на іншу особу,
якщо поручитель не поручився за нового
боржника (ч.3). Порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки (ч.4).

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих сторонами на вимоги
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників сторін в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги слід
визнати необґрунтованими,
документально недоведеними, такими, що
суперечать чинному законодавству
України, а отже є такими, що не
підлягають задоволенню на підставі
наступного.

Господарський суд визнає
обґрунтованою позицію позивача, що
сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252
Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що основне зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконано позивач правильно застосував
норми ст.559 Цивільного кодексу України.

Шестимісячний строк протягом якого
відповідач мав право пред'явити вимогу
до позивача господарський суд визначив
з 02.10.12р. до 02.04.13р.

Абз.3 п.24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.12р. за № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" визначено, що
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Господарський суд визнав
обґрунтованою позицію відповідача, що
на адресу позивача вчасно направлено
вимогу за вих.№6/21-1285/2-БТ від 15.02.13р.
(а.с.35). Доказами належної відправка
вимоги за вих.№6/21-1285/2-БТ від 15.02.13р. є
повідомлення-розписки з зазначенням
номерів реєстрів на відправлення
кореспонденції та витяги з реєстрів з
зазначенням номеру відповідної вимоги.
Копії зазначених доказів містяться в
матеріалах справи, а оригінали були
оглянуті у судовому засіданні.

Відповідно до абз.8 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір при відмові в
позові покладається на позивача.

З урахуванням абз.8 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір у розмірі 1147,00грн.
покласти на позивача.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст.1,22,33,43,44,49,82-85,87
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

10.02.14р.

Суддя О.О. Коваленко