ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

13.02.2014
Справа № 907/1268/13

Розглянувши матеріали справи

За позовом державного підприємства
"Перечинське лісове господарство", смт.
Перечин

До відповідача фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

Про стягнення 96243,60 грн. боргу

Суддя Журавчак Л.С.

За участі представників сторін

від позивача - Гуранич Л.О., предст. за
дов. від 10.01.14 №7;

від відповідача - ОСОБА_3, предст. за
дов. від 05.02.14;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 96243,60 грн. боргу за
відпущену лісопродукцію

Позивач підтримав позовні вимоги у
повному обсязі з підстав, зазначених у
позовній заяві. Вважає їх належним
чином підтвердженими матеріалами
справи, зокрема, Договором №235 від
06.12.2006р., нарядом №222 від 14.12.2006,
товарно-транспортними накладними.

Уповноважений представник відповідача
підтвердив факт отримання фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1
лісопродукції в кількості 712 куб.м,
однак, заявою від 13 лютого 2014 року
просить в позові відмовити у зв"язку зі
спливом строку позовної давності.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача заявив
клопотання про поновлення строку
позовної давності. Пояснив, що ДП
"Перечинський держлісгосп" не мало
можливості подати дану позовну заяву
до суду в межах строку позовної
давності через відсутність коштів у
підприємства для сплати судового
збору; крім того, відповідно до ст. 15
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" даний позов
заявлено на виконання вимоги
Ужгородської об"єднаної державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області "Про усунення порушень та
недоліків" від 14.01.14 №01-13/24 .

СУД ВСТАНОВИВ:

На виконання укладеного між сторонами
у спорі договору купівлі - продажу №235
від 06.12.2006р. відповідно до наряду №222
від 14 грудня 2006 року та Довіреності ЯАИ
№970415 від 12.12.2006р. на підставі
товарно-транспортних накладних ААК №
4122 від 21.12.06 на суму 8114,10грн., №4124 від
25.12.06 на суму 3120грн., №3961 від 23.12.06 на
суму 4779,43 грн., №3960 від 23.12.06 на суму 1705,89
грн., №3095 від 25.12.06 на суму 4881,74 грн., №4070
від 26.12.06 на суму 3764,66 грн., №4116 від 27.12.06
на суму 2976 грн., №4123 від 26.12.06 на суму
3168грн., №4118 від 14.12.06 на суму 8782,16 грн.,
№4119 від 15.12.06 на суму 7140 грн., №4120 від
18.12.06 на суму 7038 грн., №4121 від 20.12.06 на
суму 7242 грн., №2721 від 14.12.06 на суму 2427,01
грн., №4117 від 12.12.06 на суму 19273,96грн., №3074
від 14.12.06 на суму 6400,47 грн., №3094 від 15.12.06
на суму 5430,18 грн., всього на суму
96243,60грн. відповідач отримав від
позивача лісопродукцію.

Відповідно до п. 5.1. вказаного Договору
оплата здійснюється протягом 3
календарних днів, з дня прийому
лісопродукції шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
продавця, що, однак, відповідачем
виконано не було, у зв"язку з чим
підприємство звернулося в суд з
позовом про стягнення суми боргу в
примусовому порядку.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд
прийшов до висновку про відмову в
позові з таких підстав.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України (ст. 526) з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено на підставі наявних
у справі доказів факт отримання
відповідачем лісопродукції на суму
96243,60 грн., що не заперечує і сам
відповідач, а тому вимога позивача про
стягнення заборгованості на зазначену
суму підставна, однак, задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Пунктами 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу
України передбачено, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Виходячи із умов договору, згідно з
яким оплата здійснюється шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок продавця протягом трьох
календарних днів з дня прийому
лісопродукції, позивач довідався про
порушення свого права у грудні 2006 року,
а, отже, позовна давність сплила у
грудні 2009 року.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за лісопродукцію за
договором купівлі-продажу №235 від
06.12.2006 року у розмірі 96243,60 грн.
задоволенню не підлягають у зв'язку із
спливом позовної давності, про
застосування якої заявлено
відповідачем.

Клопотання позивача про поновлення
строку позовної давності для захисту
свого порушеного права судом відхилено
з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.13 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності. Питання щодо
поважності цих причин, тобто наявності
обставин, які з об'єктивних, незалежних
від позивача підстав унеможливлювали
або істотно утруднювали своєчасне
подання позову, вирішується
господарським судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини.

Наведені ж позивачем причини суд не
вважає поважними, оскільки при
належному веденні бухгалтерського
обліку у позивача порушення його права
могло бути виявлено ним самим в межах
трьохрічного строку позовної давності,
а не значно пізніше Ужгородською
об"єднаною державною фінансовою
інспекцією в Закарпатській області при
перевірці. Що стосується посилання
позивача на відсутність коштів для
сплати судового збору, то воно не
підтверджено належними та допустимими
доказами, а тому теж не заслуговує на
увагу.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України та п.4.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України" при
відмові у задоволенні позову повністю
витрати з оплати судового збору
покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 193 Господарського кодексу України,
ч. 4 ст. 267, ст. ст. 526, 625 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 17.02.2014

Суддя
Журавчак Л.С.