ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.02.2014
Справа № 905/9117/13

за позовом: Державного підприємства
«Донецька залізниця» м. Донецьк

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
м. Маріуполь

про стягнення 1 911, 12 грн.

Суддя Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача: Ігнатова Н.О.- за
довіреністю

Від відповідача: Пасічник І.В., Маєвська
В.М.- за довіреностями

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, державне підприємство
«Донецька залізниця» м. Донецьк,
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача, публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь» м.
Маріуполь, про стягнення 1 745, 76 грн.
плати за маневрову роботу, 158, 16
грн. збору за телеграфні повідомлення
та 7, 20 грн. плати за користування
вагонами.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на:

- відвантаження відповідачем у квітні
2013р. зі ст. Сартана на станції залізниць
Россії сталі листової - 23.04.2013р. у
вагонах №№ 61596979, 61597332 та 24.04.2013р. у
вагоні № 54007083;

- непроведення радіологічного контролю
вантажу в митних органах відправлення;

- затримання екологічною службою
вищевказаних вагонів на передавальній
станції Куп'янськ - Сортувальний для
проведення радіологічного контролю;

- акти загальної форми №№ 5054, 5070, А558,
А569;

- підписання відповідачем
накопичувальної картки із
зауваженнями;

- п.5 постанови КМ України № 1031 від
05.10.2011р.;

- ч. 5 п. 6 Типової технологічної схеми
пропуску через державний кордон осіб,
автомобільних, водних, залізничних та
повітряних транспортних засобів
перевізників і товарів, що
переміщуються ними, затвердженою
постановою КМ України № 451 від 21.05.2012р.
(далі - Технологічна схема);

- п. 13 Правил користування вагонами і
контейнерами (далі - Правила);

- ст. 119 Статуту залізниць України (далі -
Статут);

- ст.ст. 218, 319 Митного кодексу України
(далі - МК).

Відповідач вимоги позивача не визнав
тому, що: позивач не довів розмір
витрат на маневрову роботу та витрат,
пов'язаних з інформуванням та
направленням телеграм; п. 2.6 Положення
про екологічний контроль в пунктах
пропуску через державний контроль і в
зоні діяльності регіональних митниць,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього середовища та
ядерної безпеки України №204 від 08.09.1999р.
(далі - Положення) визначено, що час
здійснення екологічного контролю і
оформлення документів не повинен
перевищувати часу, встановленого
технологічною схемою пропуску через
державний кордон вантажів і т.і.;
відсутні акти екологічної служби, що
підтверджує формальний характер
виконання радіологічного контролю
спірних вагонів (п.п. 5.2, 5.10, 5.11
Інструкції з проведення радіаційного
контролю транспортних засобів і
вантажів у пунктах пропуску через
державний кордон та на митній
території України, затвердженої
наказом Міністерства екології та
природних ресурсів України від 15.05.2000р.
№27 далі - Інструкція); акти загальної
форми не містять причин, які викликали
затримку вагонів; норми ст.218 МК не є
підставою для стягнення з відповідача
плати за користування вагонами і інших
витрат.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

В квітні 2013р. відповідачем зі станції
Сартана на станції залізниць
Російської Федерації відправлявся
вантаж «Прокат плаский із заліза або
нелегованої сталі. Сталь листова, не
зазначена в алфавіті»:

- 23.04.2013р. у вагонах №№ 61596979, 61597332 за
залізничними накладними СМГС №№
50809292, 50817840;

- 24.04.2013р. у вагоні № 54007083 за залізничною
накладною СМГС № 50871003.

Радіологічний контроль вантажів в
митних органах відправлення
здійснений не був.

При прибутті на прикордонну
передавальну станцію Куп'янськ -
Сортувальний вказані вагони були
затримані екологічною службою та
відставлені зі складу потягу для
проведення радіологічного контролю.
Після його проведення зазначені вагони
були направлені за призначенням.
Затримка вагонів склала 4
вагоно-години: вагонів №№ 61596979, 61597332 - з
16-00 до 20-00 25.04.2013р., вагону № 54007083 - з 06-30
до 10-30 27.04.2013р. Вказані обставини
засвідчені актами загальної форми №№
5054, 5070, А558, А569.

Частиною 2 ст. 218 МК встановлено, що
розвантажувальні, навантажувальні,
перевантажувальні та інші операції,
необхідні для здійснення митного
контролю та митного оформлення
товарів, проводяться підприємствами
залізниці за рахунок власників товарів
або уповноважених ними осіб.

Визначення понять «митний контроль» та
«митне оформлення» зазначено у пунктах
23, 24 та 29 ст. 4 МК.

Радіологічний контроль, згідно ч. 1 ст.
319 МК, не є частиною митного контролю.
Частина 8 ст. 319 МК не визначає, що
радіологічний контроль є невід'ємною
частиною митного контролю - ця норма
лише визначає, що дія (в часі) митного
контролю завершується (збігається) із
закінченням інших видів контролю в т.ч.
і радіологічного контролю.

Митне оформлення це (визначення цього
терміну надане у п.23 ст. 4 МК), - виконання
митних формальностей необхідних для
випуску товарів, транспортних засобів
комерційного призначення. Згідно п.29
ст. 4 МК, митні формальності це
сукупність дій, що підлягають
виконанню відповідними особами і
митними органами з метою дотримання
вимог законодавства України з питань
державної митної справи. Частиною 1 ст.7
МК закріплено що державну митну справу
становить в т.ч. і порядок і умови
переміщення товарів через державний
митний контроль. Однією з умов
переміщення товарів через державний
митний кордон України є проведення
радіологічного контролю, який
проводять відповідні особи з державної
екологічної інспекції або митних
органів у певних випадках. Таким чином,
суд дійшов висновку , що радіологічний
контроль є частиною митного оформлення
товарів. Тобто, маневрові роботи, які
необхідні для здійснення
радіологічного контролю є частиною тих
операцій (інших), які необхідні для
здійснення митного оформлення товарів
(ч. 2 ст. 218 МК), і які в силу МК
проводяться за рахунок власників
товарів або уповноважених ними осіб.

Листом №8 606/01-24/10-14 від 12.12.2013р. державна
екологічна інспекція в Харківській
області сповістила позивача, що
оскільки на території залізничної
станції «Куп'янськ - Сортувальний»
стаціонарний прилад РК встановлено
лише на коліях ввезення вантажів на
митну територію України, то залізничні
вагони, що вивозяться за межі митної
території України не мають можливості
проходження експрес-контролю
стаціонарним приладом РК і оскільки
частина експортних вантажів,
радіологічний контроль яких не був
здійснений в митних органах
відправлення, надходять на станцію у
складі залізничного потягу, для
здійснення радіологічного контролю
безпосередньо у пункті пропуску вагони
із зазначеними вантажами подаються
станцією «Куп'янськ - Сортувальний» на
окремі колії на яких здійснюються
будь-які контрольні операції з
дотримання безпечних умов праці.
Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що маневрові роботи для
проведення радіологічного контролю
повинні були здійснюватись з
відображенням у накопичувальній
картці згідно п.2.6 Правил розрахунків
за перевезення вантажів
(накопичувальна картка №10121170
підписана відповідачем з
зауваженнями). Суд вважає, що вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
плати за маневрові роботи є
обґрунтованими. Відповідач не надав
суду доказів оплати позивачу цих сум.
Тому суд задовольняє вимоги позивача
щодо стягнення плати за маневрові
роботи.

Суд зауважує, що: телеграми, згідно ст. 21
Угоди про міжнародне залізничне
вантажне сполучення (далі - Угода),
повинні подаватися негайно (телеграми
додані до позову вимозі не
відповідають) і повинні містити запити
до відправника щодо необхідності його
вказівок, а не надання вказівок
залізницею відправнику; залізниця
використовує розмір зборів за
телеграфні повідомлення одержувачам,
тоді як додані до позову телеграми були
відправлені відправнику. Тобто, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача
щодо стягнення телеграфного збору не
обґрунтовані і задоволенню не
підлягають.

Частиною 3 ст. 119 Статуту встановлено, що
зазначена плата (див. ч.ч. 1 та 2 цієї
статті) стягується також з
вантажовідправників,
вантажоодержувачів у разі затримки
вагонів (контейнерів), пов'язаної з
митним оформленням. Затримка спірних
вагонів, згідно ст. 319 МК, пов'язана з
митним оформленням. Абзацем 3-м п. 2.6
Правил розрахунків за перевезення
вантажів (далі - Правила) встановлено,
що усі належні залізниці платежі за
додаткові послуги, штрафи (які не були
включені в перевізні документи і у
відомості плати за користування
вагонами та контейнерами) включаються
в накопичувальні картки, які
складаються станціями в трьох
примірниках із зазначенням у них
відомостей про надані послуги і їх
вартість. Відповідач не надав суду
доказів того, що він оплатив позивачу
плату за користування вагонами. Суд
дійшов висновку, що відповідач повинен
оплатити позивачу цю плату. Тому вимоги
щодо стягнення з відповідача плати за
користування вагонами суд задовольняє.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на ніби-то прострочку
складення позивачем накопичувальної
картки тому, що: пункти 1.11 та 2.6 Правил
не встановлюють строків складення цих
документів; нормативними документами
не встановлені негативні наслідки
прострочення складення
накопичувальних карток у разі
припущення що такі строки мали б бути.

Представники відповідача у засіданні
суду, яке відбулось 11.02.2014р. заявили
суду, що акти загальної форми додані
позивачем до позову містять різні види
підписів одних і тих самих осіб, які
зазначені як учасники складання цих
актів. Суд не приймає цю заяву до уваги,
оскільки: не заявлено клопотання про
проведення судової почеркознавчої
експертизи за умови гарантії оплати
вартості її проведення; не надано
зразків підписів цих осіб з відміними
зразками підписів цих осіб; не
зазначено, які з підписів цих осіб є, на
думку відповідача, справжніми, а які ні.

Крім того, спосіб реалізації дій судді
щодо витребування доказів за п.4 ст.65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК), визначений ст.38 ГПК,
згідно якої суд витребує документи
лише за клопотанням сторін у певних
випадках - таких клопотань від сторін
не надходило. Така позиція суду
відповідає принципу змагальності
сторін, закладеного п.4 ч.3 ст.129
Конституції України.

На підставі ст.ст. 20, 173-175, 193, 306-308
Господарського кодексу України, ст.ст.
4, 7, 218, 319 Митного кодексу України, ст.ст.
119 Статуту залізниць України та
керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р I Ш И В:

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь» (м. Маріуполь, вул.
Лепорського, 1, р/р 6445 у ПАТ «ПУМБ»,
МФО 334851, ) на користь
державного підприємства «Донецька
залізниця» (м. Донецьк, вул. Артема, 68,
р/р 19 у Донецькій філії АБ
«Експрес-Банк», МФО 335838, ) - 7
грн. 20 коп. плати за користування
вагонами, 1 745 грн. 76 коп. плати за
маневрову роботу та 1 578 грн. 16 коп.
витрат на сплату судового збору.

В решті вимог позивачу у позові
відмовити.

Суддя
М.І.
Забарющий

В судовому засіданні 11.02.14
р. проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.
Повний текст рішення
складено та підписано17.02.2014р.

Надруковано 1 прим.

у справу -1