ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

18.02.2014 Справа №
901/311/14

За позовом Державного підприємства
«Севастопольський науково виробничий
центр стандартизації, метрології та
сертифікації»

до відповідача Бахчисарайського
територіального медичного об'єднання

про стягнення 11723,67 грн.

Суддя Колосова Г.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - Єльнова А.П., довіреність
№ 0063/07 від 17.01.2014, паспорт АР 407000 виданий
17.07.2007;

Від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство
«Севастопольський науково виробничий
центр стандартизації, метрології та
сертифікації» звернулося до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом до
Бахчисарайського територіального
медичного об'єднання, в якому просить
суд стягнути з відповідача 11723,67 грн., а
саме заборгованість у розмірі 11621,78
грн., 82,79 грн. пені, 19,10 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем грошових зобов'язань за
Договором №361 від 26.09.2013, внаслідок чого
за відповідачем утворилась
заборгованість, що і стало приводом для
звернення позивача до суду із позовом
про стягнення вказаної заборгованості
у примусовому порядку.

04.02.2014 у судовому засіданні представник
позивача надав заяву про збільшення
позовних вимог, згідно з якою просить
суд стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 11800,11 грн., з яких
11621,78 грн., заборгованість за договором
№ 361 від 26.09.2013, 178,33 грн., штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань.

Також у вищезазначеній заяві позивач
просить суд стягнути з відповідача
судовий збір та інші витрати, пов'язані
з розглядом справи на загальну суму
1944,10 грн.

18.02.2014 у судовому засіданні представник
позивача надав документи на виконання
вимог ухвали суду від 04.02.2014.

18.02.2014 у судовому засіданні представник
позивача надав заяву про зменшення
позовних вимог, згідно з якою просить
суд стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 11668,59 грн., з яких
11621,78 грн., загальна заборгованість за
договором № 361 від 26.09.2013, 46,81 грн. 3%
річних від простроченої суми.

Також у вищезазначеній заяві позивач
просить суд стягнути з відповідача
судовий збір на загальну суму 2033,66 грн.,
з яких витрати на судовий збір в сумі
1827,00 грн. та інші судові витрати в сумі
206,66 грн.

Частиною 4 статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Заява була залучена до матеріалів
справи.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав згідно заяви про зменшення
позовних вимог.

Заяву про збільшення позовних вимог
від 03.02.2014 позивач просить не
розглядати, оскільки він її не
підтримує.

З урахуванням викладеного, вказана
заява судом до розгляду не приймається.

Заяву про зменшення позовних вимог від
12.02.2014 суд прийняв до розгляду та
продовжив розгляд справи з її
урахуванням.

Суд розпочав розгляд справи по суті.

У судовому засіданні оглянуті
оригінали документів, копії яких
додані до позовної заяви.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання жодного разу не
забезпечив, причини неявки суду не
відомі. Про дату, час та місце слухання
справи сповіщений належним чином,
ухвалою суду від 22.01.2014, яка була
надіслана рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адреси сторін та ухвалою
суду від 04.02.2014, яка була надіслана
рекомендованою кореспонденцією на
адреси сторін.

Згідно із витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців на відповідача,
адреса відповідача співпадає із
адресою зазначеною у позовній заяві, та
з адресою на яку направлялася
кореспонденція.

В пункті 11 Інформаційного листа «Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» Вищий господарський
суд України зазначив, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи. З цього приводу див.
також пункт 4 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
02.06.2006 №01-8/1228 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році".

Суд вважає, що матеріали справи в
достатній мірі характеризують
правовідносини, що склалися між
сторонами, та вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

Розгляд справи відкладався в порядку
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України, в
межах строку встановленого статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

26.09.2013 між Державним підприємством
«Севастопольський науково виробничий
центр стандартизації, метрології та
сертифікації» (Виконавець) та
Бахчисарайським територіальним
медичним об'єднанням (Замовник) було
укладено Договір №361 на виконання
платних метрологічних послуг (а.с. 13).

Відповідно до пункту 1.1. Договору
Виконавець зобов'язується виконати, а
Замовник зобов'язується прийняти і
сплатити роботу з метрологічних
послуг, що надаються, 71.20.1 (повірка ЗВТ,
ремонт устаткування, атестація
лабораторій та інші види робіт).

Вартість послуг визначається
відповідно до пункту 1 «Методики
визначення вартості метрологічних
робіт і послуг», затвердженої Наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України №706 від 15.06.2012,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України №1696/22008 від 05/10/2012 (пункт 2.1.
Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору при
виконанні послуг з виїздом до
Замовника вартість послуг
визначається з урахуванням додаткових
витрат, пов'язаних з транспортними
витратами, послугами сторонніх
організацій, витратами на відрядження
відповідно до пункту 2.6. «Методики
визначення вартості метрологічних
робіт».

Згідно пункту 3 Договору об'єм і склад
послуг визначаються рахунком
Виконавця, оформленим на підставі
заявки Замовника або Переліку ЗВТ,
узгодженому сторонами до укладення
цього договору. Оплата проводиться за
фактично виконані обсяги послуг з
рахунків і актів виконаних послуг.
Послуги виконуються протягом 15 робочих
днів з дня подачі заявки та фіксуються
в акті здачі-приймання послуг.

Пунктом 4.2.2. Договору передбачено, що
Замовник зобов'язується не пізніше 3-х
днів з дня отримання акта
здачі-приймання послуг передати
Виконавцеві підписаний акт
здачі-приймання, незалежно від
результатів виконаних послуг або
обґрунтовану відмову від ухвалення
послуг.

Договір набуває чинності з моменту
укладання та діє до 31 грудня 2013 року
(пункт 6.4. Договору).

Договір підписано обома сторонами та
завірено відповідними печатками
підприємств.

Сторонами не представлено доказів
розірвання договору, визнання його
недійсним тощо.

13.09.2013 був виставлений рахунок №44171 на
виконання метрологічних послуг з
повірці рентген апаратів та з
радіаційного обстеження на загальну
суму 11621,78 грн. (а.с. 15).

Вищевказані послуги за рахунком №44171
від 13.09.2013 були виконані позивачем у
повному обсязі, що підтверджується
актом здачі-приймання послуг від 20.10.2013
(а.с. 14).

Акт здачі-приймання послуг підписаний
обома сторонами та завірений
відповідними печатками підприємтсв.

Також Державним підприємством
«Севастопольський науково виробничий
центр стандартизації, метрології та
сертифікації» було направлено на
адресу відповідача вимогу від 20.12.2013
вих. №2058/07 про сплату заборгованості за
договором №361 від 26.09.2013 (а.с. 16).

На сьогоднішній день відповідачем
заборгованість не погашена.

Таким чином, неналежне виконання
відповідачем грошових зобов'язань за
Договором й стало приводом для
звернення позивача з позовом до суду
для стягнення заборгованості у
розмірі 11621,78 грн. в примусовому
порядку.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. (частина 1 статті 903
Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з
частиною 1 статті 175 Господарського
кодексу України, визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення стосовно господарських
зобов'язань міститься в частині 1
статті 193 Господарського кодексу
України, якою визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(стаття 530 Цивільного кодексу України).

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Згідно статті 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами Договору.

Відповідно до статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Враховуючи положення статті 530
Цивільного кодексу України, позивач
направив на адресу відповідача вимогу
про сплату заборгованості за договором
№361 від 26.09.2013 (вих. №2058/07 від 20.12.2013), яка
була отримана відповідачем 24.12.2013, про
що свідчить поштове повідомлення про
вручення (а.с. 17).

Враховуючи семиденний строк для
виконання зобов'язання, встановлений
статтею 530 Цивільного кодексу України,
відповідач повинен був виконати своє
майнове-господарське зобов'язання в
строк до 31.12.2013 включно.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується факт неналежного
виконання відповідачем грошових
зобов'язань за Договором, отже дана
сума заборгованості у розмірі
11668,59 грн. повинна бути стягнута з
відповідача.

Згідно з частиною 4 статті 231
Господарського кодексу України, у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само трьох процентів
річних з простроченої суми,
здійснюється незалежно від тієї
обставини, чи був передбачений
договором відповідний захід
відповідальності.

Позивач просить стягнути 3% річних за
період з 01.01.2014 по 18.02.2014 у сумі 46,81 грн.
Перевіривши розрахунок суд вважає його
обгрунтованим.

Зважаючи на те, що факт прострочки не
виконання грошового зобов'язання за
Договором №361 від 26.09.2013
підтверджується матеріалами справи,
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача 3% річних є такою, що
заснована на законі.

За таких обставин, вимога позивача щодо
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 46,81 грн. від
простроченої суми підлягає
задоволенню.

Доказів, що підтверджують зворотне, ніж
встановлено судом, сторонами не надано,
в той час, відповідно до вимог статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень способом, встановленим
для доведення такого роду фактів.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача понесені ним судові
витрати, а саме витрати на відрядження
у розмірі 90,00 грн., підтверджується
копією наказу про відрядження з
кошторисом від 03.02.2014 та видатковим
ордером від 03.02.2014; витрати на
відрядження у розмірі 90,00 грн.,
підтверджується копією наказу про
відрядження з кошторисом та видатковим
ордером; витрати на відправлення
позовної заяви відповідачу у розмірі
17,16 грн., підтверджується оригіналом
поштового чеку від 20.01.2014; витрати на
відправлення позовної заяви до суду у
розмірі 9,50 грн., підтверджується
оригіналом поштового чеку від 20.01.2014 та
судовий збір у розмірі 1827,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№7 від 17.01.2014, всього 2033,66 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Таким чином судовий збір та інші судові
витрати покладаються на відповідача
згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення,
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення оформлено відповідно до статті
84 Господарського процесуального
кодексу України та підписано 21.02.2014.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Бахчисарайського
територіального медичного об'єднання
на користь Державного підприємства
«Севастопольський науково виробничий
центр стандартизації, метрології та
сертифікації» заборгованість у
розмірі 11621,78 грн., 3% річних у розмірі
46,81 грн. та 2033,66 грн. судових витрат.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя Г.Г.
Колосова