м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервіс столиця»
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
Про стягнення 53 163, 26 грн.
Суддя Бондаренко Г. П.
Представники сторін:
Від позивача Тимошенко Г. В.
(дов. № 34 від 17.02.2014 року);
Сбитна І. В. (дов. №
34 від 17.02.2014 року)
Від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 18.02.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервіс столиця»
(далі за текстом - позивач) звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська металургічна компанія»
(далі за текстом - відповідач) про
стягнення 53 163, 26 грн. передплати за
договором укладеним у спрощений спосіб
від 13.08.2013 року, також позивач просить
покласти на відповідача витрати по
оплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.12.2013 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/25082/13, розгляд
справи призначено на 18.02.2014 року.

Представники позивача в судове
засідання 18.02.2014 року з'явилися, позовні
вимоги підтримали в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача його
зобов'язань за договором поставки
укладеним між сторонами у спрощений
спосіб від 13.08.2013 року, в частині
поставки товару, обумовленого
договором.

В судове засідання 18.02.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.
Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав.

Відповідно до поданої позивачем
довідки ЄДРПОУ, місцезнаходженням
відповідача є адреса, яка вказана
позивачем в позовній заяві, а саме: 03022,
м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2013 року позивачем на
розрахунковий рахунок відповідача
платіжним дорученням № 2249 була
сплачена грошова сума в розмірі 53 163, 26
грн.

Зазначена грошова сума була сплачена
позивачем на підставі виставленого
відповідачем рахунку - фактури № СФ -
0001714 від 13.08.2013 року.

Відповідач після отримання грошових
коштів повинен був поставити позивачу
оцинкований метал в листах 0, 7 мм 1, 25
ГОСТ 19904-74.

15 серпня 2013 року відповідачем був
поставлений товар, не обумовлений в
рахунку - фактурі, а саме: лист
оцинкований рублений 0, 7 * 1, 0 * 2, 0, який
не був прийнятий позивачем.

16 серпня 2013 року позивачем на адресу
відповідача була направлена вимога №
127 про заміну неналежного товару на
товар, обумовлений домовленостями
сторін, та за який була проведена
оплата відповідно до рахунку - фактури,
або повернути грошові кошти в сумі 53 163,
26 грн., яка не була виконана
відповідачем.

27 серпня 2013 року позивач направив
відповідачу наступну вимогу № 134 про
повернення сплачених грошових коштів в
сумі 53 163, 26 грн., яка, також, не була
виконана відповідачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають повному
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
кодексу, зокрема з договорів та
правочинів.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальної вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 ЦК України
правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

На підставі наявних в матеріалах
справи доказів та наведених норм
чинного законодавства суд дійшов
висновку, що між позивачем та
відповідачем 13.08.2013 року у спрощений
спосіб було укладено договір поставки
оцинкованого металу в листах 0, 7 мм 1, 25
ГОСТ 19904-74, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 672 ЦК України якщо
продавець передав товар в асортименті,
що не відповідає умовам договору
купівлі-продажу, покупець має право
відмовитися від його прийняття та
оплати, а якщо він вже оплачений,
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач скористався правами наданими
йому ст. 672 ЦК України і вимагав від
відповідача заміни неналежного товару,
а згодом і повернення грошових коштів в
розмірі 53 163, 26 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Таким чином, оскільки позивач вимогу
про повернення грошових коштів
направив відповідачу 06.09.2013 року, яку
відповідач отримав 10.09.2013 року, строк
повернення грошових коштів передплати
в розмірі 53 163, 26 грн. за договором
поставки укладеним у спрощений спосіб
сплив для відповідача - 18.09.2013 року.

Доказів повернення відповідачем
позивачу за його вимогою коштів в
розмірі 53 163, 26 грн. матеріали справи не
містять, як і будь-яких доказів, які б
спростовували викладене в позовній
заяві, відповідно суд дійшов висновку,
що зобов'язання по поверненню грошових
коштів в розмірі 53 163, 26 грн., сплачених
в якості передплати за договором
поставки укладеним у спрощений спосіб
13.08.2013 року, відповідачем не виконані
(порушені).

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 53 163, 26 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем по поверненню грошових
коштів в сумі 53 163, 26 грн. належним чином
доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, а тому позовні вимоги в
частині стягнення коштів передплати у
розмірі 53 163, 26 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті судового збору в
порядку ст. 49 ГПК України покладаються
на відповідача.

Витрати по оплаті судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
металургічна компанія» (03022, м. Київ,
вул. Васильківська, буд. 30; ; з будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сервіс
столиця» (04070, м. Київ, вул. Ігорівська,
14-а; ) 53 163 (п'ятдесят три
тисячі сто шістдесят три) грн. 26 коп.
передплати та 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судових витрат.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.02.2014 р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко