ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Справа № 922/3652/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого
(доповідач), Жукової Л.В., Студенця
В.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариство "Харківгаз"на
постанову та на рішенняХарківського
апеляційного господарського суду від
22.11.2013 року господарського суду
Харківської області від 07.10.2013 рокуу
справі господарського судуХарківської
областіза позовомПублічного
акціонерного товариство
"Харківгаз"доНауково - виробничої фірми
"Сінтал'Д" - товариства з обмеженою
відповідальністюпростягнення 282 938,24
грн. в засіданні взяли участь
представники:

- позивача:Василенко Г.В.,-
відповідача:не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Харківгаз" (далі - ПАТ
"Харківгаз") звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до Науково -
виробничої фірми "Сінтал'Д" - товариства
з обмеженою відповідальністю (далі -
НВФ "Сінтал'Д"-ТОВ) про стягнення 206 811,06
грн. - пені, 13 837,75 грн. - інфляційних
втрат та 62 289,43 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано
порушенням відповідачем зобов'язання
щодо сплати грошових коштів у строк та
розмірі передбачених умовами мирової
угоди.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07.10.2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 62 289,43
грн. - 3% річних, 5 524,01 грн. інфляційних
втрат та 1 356,27 грн. судового збору. У
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені у розмірі 206 811,06 грн. та
інфляційних втрат в сумі 8 313,74 грн.
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.11.2013 року
рішення місцевого господарського суду
від 07.10.2013 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішення, ПАТ "Харківгаз" подало
касаційну скаргу, в якій просить
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 22.11.2013 року та
рішення господарського суду
Харківської області від 07.10.2013 року
скасувати в частині відмови у
стягненні 206 811,06 грн. пені та 8 313,74 грн.
інфляційних втрат і прийняти нове
рішення, яким ці позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до прийняття незаконних
судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 16.03.2012 року між ПАТ
"Харківгаз" та НВФ "Сінтал'Д"-ТОВ було
укладено мирову угоду у справі №5023/262/12.

Відповідно до ст. 1 даної угоди сторони
визнали, що заборгованість НВФ
"Сінтал'Д" - ТОВ перед ПАТ "Харківгаз" за
договором №03П-140ГК на постачання
природного газу промисловим та
комунально-побутовим споживачам від
31.10.2011 року на момент укладання цієї
мирової угоди з урахуванням суми
основного боргу та штрафних санкцій
становить 2865850,07 грн.

Умовами мирової угоди сторони
погодили, що заборгованість з
урахуванням суми основного боргу та
штрафних санкцій НВФ "Сінтал'Д"-ТОВ
перед ПАТ "Харківгаз" за договором
№03П-140ГК на постачання природного газу
промисловим та комунально-побутовим
споживачам від 31.10.2011 року у розмірі
2865850,07 грн., а також судовий збір в
розмірі 1609,50 грн. та в розмірі 57317 грн.,
НВФ "Сінтал'Д" - ТОВ зобов'язане
перерахувати на поточний рахунок ПАТ
"Харківгаз" до 01.11.2012 року.

Відповідно до ст. ст. 4 та 5 дана мирова
угода набирає чинності з моменту її
затвердження господарським судом
Харківської області та діє до моменту
повного виконання НВФ "Сінтал'Д" - ТОВ
своїх зобов'язань перед ПАТ "Харківгаз".

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22.03.2012 року у
справі №5023/262/12 затверджено мирову
угоду від 16.03.2012 року укладену між ПАТ
"Харківгаз" та НВФ "Сінтал'Д" - ТОВ, а
провадження у справі №5023/262/12
припинено.

Проте, НВФ "Сінтал'Д" - ТОВ умови мирової
угоди в обумовлений строк не виконав, у
зв'язку з чим ПАТ "Харківгаз" звернулося
з даним позовом про стягнення з
відповідача 206 811,06 грн. - пені, 13 837,75 грн.
- інфляційних втрат та 62 289,43 грн. - 3%
річних.

Суди попередніх інстанцій відмовляючи
в стягненні пені за неналежне
виконання умов мирової угоди дійшли
вірних висновків виходячи з
наступного.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Однак, якщо ні умовами договору, ні
нормами чинного законодавства не
передбачено можливості для
нарахування та стягнення пені за
конкретний вид господарського
правопорушення, суд не може виходити за
межі своєї компетенції та задовольняти
такі позовні вимоги.

Враховуючи те, що сторони не уклали
угоди, якою передбачили можливість
нарахування пені за невиконання
мирової угоди, а також зважаючи на те,
що нормами чинного законодавства, теж
не передбачено відповідальності у
вигляді штрафних санкцій за порушення
умов укладеної між сторонами мирової
угоди, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про відсутність підстав для
задоволення позову в частині стягнення
пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судами попередніх інстанцій вірно
встановлено, що інфляційні нарахування
на суму боргу, сплата яких передбачена
ч. 2. ст. 625 ЦК України, не є штрафною
санкцією, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
правомірність здійсненого перерахунку
інфляційних втрат, оскільки, якщо
кредитор звертається про стягнення
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції, він має враховувати індекс
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто, мала місце не
інфляція, а дефляція).

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про те, що сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові, а тому
здійснене нарахування 3% річних є
законним і обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та повторюють доводи
апеляційної скарги, які були предметом
ретельного дослідження в суді
апеляційної інстанції і їм дана
належна правова оцінка.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і їм
дана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення підлягають залишенню без змін,
а касаційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариство "Харківгаз"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 22.11.2013 року та
рішення господарського суду
Харківської області від 07.10.2013 року у
справі № 922/3652/13 залишити без змін.

Головуючий
М.М.Черкащенко

Судді
Л.В.Жукова

В.І.Студенець