КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р. Справа№ 910/20190/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання
Гаркуші В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги публічного акціонерного
товариства Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк»

на рішення господарського суду міста
Києва

від 13.12.2013 року

у справі №910/20190/13 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом публічного акціонерного
товариства Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС», м. Київ,

про стягнення 60 819,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Миронець О.В. -
представник (довіреність №59 від
14.05.2013р.);

від відповідача: Сенельніков М.О. -
представник (довіреність №ГО-13/255 від
05.12.2013р.),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» (надалі - АКБ
«Індустріалбанк») звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС»
(надалі - АТ «СГ «ТАС») про стягнення
страхового відшкодування в сумі 60 819,00
грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 13.12.2013 року у справі №910/20190/13
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» на
користь публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» 14 306,10 грн.
заборгованості по виплаті страхового
відшкодування. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, АКБ
«Індустріалбанк» звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 13.12.2013 року як таке, що
прийняте з порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права
та постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
апеляційного провадження та
призначено в судове засідання на 03.02.2014
року.

Відповідач скористався правом, наданим
статтею 96 Господарського
процесуального кодексу України, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просив залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва без змін.

03.02.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів, в порядку ст. 77 ГПК
України, було оголошено перерву на
24.02.2014 року.

В судовому засіданні представник
скаржника підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення господарського
суду міста Києва від 13.12.2013 року
скасувати та постановити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі

Представник відповідача проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі
заперечив, вважає оскаржуване рішення
законним та обгрунтованим, просив
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги, а судове рішення залишити без
змін.

24.02.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів було оголошено вступну
та резолютивну частини постанови
господарського суду апеляційної
інстанції.

Вислухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
дослідивши наявні у справі матеріали
та проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та вбачається з
матеріалів справи, 17.06.2006 року між АТ
«СГ «ТАС» (в тексті договору -
страховик) та АКБ «Індустріалбанк» (в
тексті договору - страхувальник) було
укладено договір № 17/ страхування
кредитного портфелю банку (далі -
договір страхування).

Предметом цього договору, згідно п. 4.1, є
страхування ризиків страхувальника,
пов'язаних з невиконанням (неналежним
виконанням) фізичними особами (далі -
позичальники) своїх договірних
зобов'язань за кредитними договорами,
укладеними між страхувальником та
позичальниками (загальна кількість
угод необмежена) та зазначеними в
Реєстрі кредитних угод (Додаток №1 до
цього договору).

Цей договір розповсюджується на
кредитні угоди, укладені після
набрання чинності цим договором (п. 4.2.
договору страхування).

Відповідно до умов вказаного договору,
об`єктом страхування - є майнові
інтереси страхувальника (кредитора),
пов`язані з матеріальними збитками
внаслідок повного або часткового
неповернення позичальником суми
кредиту та/або відсотків за
користування кредитом на умовах
страхувальника, у відповідності з
договором кредиту, укладеним між
позичальником та страхувальником,
згідно з «Правилами кредитування
фізичних осіб на споживчі цілі» (крім
кредитування в межах карткових
проектів) АКБ «Індустріалбанк» (п.4.4
договору страхування).

Згідно п.5.1. договору страхова сума
визначається у розмірі суми кредиту та
відсотків за користування кредитом на
підставі конкретних кредитних угод,
згідно реєстру кредитних угод,
наведеному в додатку №1 до договору.

Страховим випадком, за умовами п. 6.1
договору, є невиконання або часткове
невиконання позичальником своїх
зобов`язань по поверненню суми кредиту
та/або відсотків за користування
кредитом в строки та на умовах, що
передбачені в конкретній кредитній
угоді, внаслідок смерті або
неплатоспроможності позичальника.

Під неплатоспроможністю позичальника
розуміється наявність факту
прострочення виконання позичальником
своїх зобов`язань по поверненню/сплаті
суми кредиту/відсотків/комісій на
протязі більш ніж 30 календарних днів з
моменту настання обов`язку щодо сплати
відповідно до умов кредитної угоди.

Відповідно до п. 6.2 договору
страхування, страховий захист
розповсюджується на страхові випадки,
які настали в період дії конкретної
кредитної угоди, по якій були внесені
страхові платежі, згідно реєстру.

Пунктом 7.2 договору страхування
визначено, що страхові платежі по
конкретним кредитним угодам, укладеним
на протязі попереднього місяця та
зазначеним в Реєстрі, перераховуються
страхувальником на поточний рахунок
страховика не пізніше 10-го числа місяця
наступного за звітним на підставі
рахунків, виставлених страховиком
страхувальнику в день отримання
реєстру. Реєстр направляється
страховику не пізніше 7-го числа місяця
наступного за звітним. Якщо кредитна
угода укладена строком більше ніж на
один рік, то на наступний рік
страхувальник перераховує черговий
(щорічний) платіж не пізніше 10-го числа
наступного місяця після закінчення
поточного року дії відповідної
кредитної угоди на підставі рахунків,
виставлених страховиком
страхувальнику в день отримання
Реєстру кредитних угод.

Згідно п. 8.1 договору страхування він
набуває сили з моменту підписання і діє
до 31.12.2006 року. У разі, якщо жодна з
сторін не виявить бажання припинити
дію договору за 30 днів до його
закінчення, договір вважається
автоматично пролонгованим на
наступний рік на таких же умовах.

За умовами п.8.2 договору
відповідальність страховика за кожною
кредитною угодою діє з моменту
отримання страхового платежу за
Реєстром і до повного погашення
позичальником заборгованості по
кредитним угодам, зазначеним у
Реєстрах. При цьому, договір набирає
чинності і діє відносно конкретної
кредитної угоди тільки при умові
сплати суми страхового платежу на
умовах п. 7.2. цього договору.

Місцевим судом встановлено, що 16.01.2007
року між ПАТ «АКБ «Індустріалбанк» та
ОСОБА_4 був укладений кредитний договір
№КRCK/0300/13/07 на споживчі цілі без застави
на суму 17 000,00 грн. під 9% річних зі
строком повернення по 15.01.2009 року.

На аналогічних умовах 05.02.2007 року
позивачем було укладено кредитний
договір №КRCK/0300/54/07 на суму 20 000,00 грн. з
ОСОБА_5, зі строком повернення кредиту
по 04.02.2010 року, та 04.12.2006 року - кредитний
договір №КRCK/0300/342/06 з ОСОБА_6, зі строком
повернення кредиту по 03.12.2009 року.

Оскільки в строки, визначені
кредитними договорами, позичальники
кредитні кошти не повернули, позивач
звернувся до відповідача з вимогою про
виплату страхового відшкодування у
зв`язку з настанням страхових випадків:
за кредитним договором №КRCK/0300/13/07 від
16.01.2007 року (позичальник ОСОБА_4В.) - в
сумі 18 139,00 грн., а за кредитними
договорами №КRCK/0300/54/07 від 05.02.2007 року
(позичальник ОСОБА_5) та №КRCK/0300/342/06
(позичальник ОСОБА_6) - по 21 340,00 грн.

Як стверджує позивач, вимоги по виплаті
страхового відшкодування відповідач
не виконав, мотивуючи відмову
невизнанням заявлених випадків
страховими з огляду на те, що
страхувальник повідомив про настання
таких пізніше строку, обумовленого
договором, що і стало підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Визначаючи правову природу
правовідносин, що склалися між
сторонами, місцевий суд вірно вказав,
що такі мають ознаки договору
страхування, за умовами якого, у
відповідності до статті 979 Цивільного
кодексу України, одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується виплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

В силу положень статті 988 Цивільного
кодексу України та статті 20 Закону
України "Про страхування" страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Законодавець у статті 8 Закону України
"Про страхування" визначає поняття
страхового випадку як події,
передбаченій договором страхування
або законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Саме пунктом 6.1. договору страхування
від 17.08.2006 року сторони визначили, що
страховим випадком є невиконання або
часткове невиконання позичальником
своїх зобов'язань по поверненню суми
кредиту та/або відсотків за
користування кредитом в строки та на
умовах, що передбачені в конкретній
кредитній угоді, внаслідок смерті або
неплатоспроможності позичальника, а
під неплатоспроможністю - наявність
факту прострочення виконання
позичальником зобов'язань по
поверненню суми кредиту або відсотків
за користування кредитом протягом
більш ніж 30 (тридцять) календарних днів
з моменту настання обов'язку щодо
сплати відповідно до умов кредитної
угоди.

Статтею 990 Цивільного кодексу України
та статтею 25 Закону України "Про
страхування" передбачено, що страховик
здійснює страхову виплату відповідно
до умов договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Разом з тим, стаття 991 Цивільного
кодексу України та стаття 26 Закону
України "Про страхування" передбачають
підстави для відмови страховика у
здійсненні страхової виплати або
страхового відшкодування, відповідно
до яких однією з таких підстав є
несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на це
причин або створення страховикові
перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків.

Згідно п. 11.1.1 договору страхування
після настання страхового випадку,
страхувальник зобов'язаний негайно,
але в будь-якому разі не пізніше ніж
через 5 робочих днів, письмово
повідомити про це страховика.

За умовами п. 10.4.4. та п. 11.1.2 договору
страхування страховик має право
повністю або частково відмовити у
виплаті страхового відшкодування у
відповідності з чинним законодавством
України, при порушенні страхувальником
умов цього договору і взятих на себе
зобов'язань, зокрема при несвоєчасному
повідомленні страхувальником
страховика про настання страхового
випадку, але за умови, якщо не буде
доведено, що страховику своєчасно
стало відомо про настання страхового
випадку або що відсутність у
страховика відомостей про це не могла
вплинути на його обов'язки сплатити
страхове відшкодування.

Суд першої інстанції, виходячи з
положень норм закону та умов
укладеного сторонами договору
страхування дійшов правильного
висновку про те, що відмова у виплаті
страхового відшкодування при
несвоєчасному повідомленні страховика
про настання страхового випадку може
мати місце лише в тому випадку, коли це
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком, тобто якщо буде доведено, що
відсутність у страховика відомостей
про настання страхового випадку могло
вплинути на здійснення ним обов'язку
щодо сплати страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
місцевий суд, з висновком якого
погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивачем не було доведено
належними та допустимими доказами у
розумінні статей 32, 34 ГПК України,
дотримання ним інших зобов'язань за
договором страхування.

У відповідності до статей 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.

За приписами статей 509, 526 ЦК України,
статей 173, 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Так, пунктом 10.3.3 договору на
страхувальника покладено обов'язок у
строк не пізніше 7 числа поточного
місяця надавати страховику для
підпису, звірки і обліку підписаний
страхувальником реєстр по всіх
кредитних угодах, зазначених у п.4.6
договору страхування, укладених у
попередньому місяці.

Як пояснив суду представник
відповідача реєстр від 31.12.2006 року
позивачем на адресу страховика не
направлявся.

В свою чергу, скаржник стверджував, що
підписаний позивачем реєстр все ж таки
надавався відповідачеві, однак доказів
на підтвердження даної обставини
неможливо надати через те, що документ
не зберігся.

Матеріали справи містять копію реєстру
кредитних договорів, датованого
груднем 2006 року, який уповноваженими
сторонами договору страхування не
підписаний, відтак, позивачем не
доведено факту надання страховику в
порядку, передбаченому п.10.3.3 договору
страхування, підписаного ним реєстру з
кредитним договором №КRCK/0300/342/06 від
04.12.2006 року, позичальником за яким є
ОСОБА_6 (а.с.72,73 т.1).

У скарзі апелянт наголошує на тому, що
18.01.2008 року за вих. №312 позивачем ОСОБА_6
направлявся лист з вимогою
дострокового погашення заборгованості
за кредитним договором №КRCK/0300/342/06 від
04.12.2006 року, а відповідачеві - заява від
27.02.2008 року за № 966 про сплату
страхового відшкодування за названим
кредитним договором. При цьому,
відповідач у своєму листі від 08.05.2008
року №01-8/1928, відмовляючи у виплаті
страхового відшкодування, як на
підставу відмови послався виключно на
порушення страхувальником строку
повідомлення про настання страхового
випадку.

На думку судової колегії, дані
твердження скаржника не спростовують
правильності висновку суду, оскільки
позивач не довів факту надання
відповідачеві вищевказаного реєстру,
яким мав бути підтверджений розмір
заборгованості по позичальнику ОСОБА_6,
відтак, відмова у стягненні з
відповідача страхового відшкодування
у розмірі 21 340,00 грн. за неповернуті
позичальником кредитні кошти є
мотивованою та такою, що грунтується на
вимогах закону.

У відповідності до п.3 частини 1 статті 28
Закону України «Про страхування» дія
договору страхування припиняється та
втрчає чинність за згодою сторін, а
також, зокрема, у разі несплати
страхувальником страхових платежів у
встановлені договором строки. При
цьому договір вважається достроково
припиненим у випадку, якщо перший (або
черговий) страховий платіж не був
сплачений за письмовою вимогою
страховика протягом десяти робочих
днів з дня пред'явлення такої вимоги
страхувальнику, якщо інше не
передбачено умовами договору.

Верховний суд України у своєму листі
від 19.07.2011 року «Судова практика
розгляду цивільних справ, що виникають
з договорів страхування» вказав на те,
що має юридичне значення той факт, що
коли договір страхування укладено, але
страховий платіж не внесено, страховик
не зобов'язаний здійснювати страхову
виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Як слідує зі змісту пунктів 8.1, 8.2
договору страхування він набуває сили
з моменту підписання і діє до 31.12.2006
року. У разі, якщо жодна з сторін не
виявить бажання припинити дію договору
за 30 днів до його закінчення, договір
вважається автоматично пролонгованим
на наступний рік на таких же умовах.
Відповідальність страховика за кожною
кредитною угодою діє з моменту
отримання страхового платежу за
Реєстром і до повного погашення
позичальником заборгованості по
кредитним угодам, зазначеним у
Реєстрах. При цьому, договір набирає
чинності і діє відносно конкретної
кредитної угоди тільки при умові
сплати суми страхового платежу на
умовах п. 7.2. цього договору.

Виходячи з умов договору страхування,
що містяться в пунктах 6.2, 7.2 договору
страхування, зазначений договір діє
відносно кредитної угоди, якщо позивач
сплатив страховий платіж за кожний рік
дії кредитного договору, внесеного в
реєстр кредитних угод, направлений
відповідачу.

Як вірно встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
кредитні договори, укладені між
позивачем та позичальниками ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 були укладені строком на три
роки, відповідно, договір страхування
набуває чинності відносно кожного року
дії кредитного договору за умови
сплати позивачем страхового платежу за
відповідний рік дії кредитної угоди.

З матеріалів справи вбачається, а
позивачем не заперечується той факт, що
в порушення вищезазначених умов
договору, останнім не було сплачено
відповідачеві щорічні страхові
платежі за другий та третій рік дії
кредитних договорів, у зв'язку з чим
страховий захист має поширюватись лише
на страхові випадки, які настали у
період першого року дії кредитних
договорів, укладених позивачем з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) як це визначено
статтею 610 Цивільного кодексу України.

Місцевий суд обгрунтовано не прийняв у
якості належного доказу повідомлення
позивача за №2593 від 30.10.2007 року та №984
від 28.02.2008 року про наявну
заборгованість, враховуючи обставини
несплати ним щорічних платежів за
другий та третій рік по кредитним
угодам з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Таким чином, висновок суду про
задоволення вимог позивача частково, в
розмірі страхового відшкодування на
суму 8 012,07 грн. за кредитною
заборгованістю ОСОБА_4 та на суму 6 294,03
грн. - за кредитною заборгованістю
ОСОБА_5, що відповідає заборгованості
названих позичальників у розмірі
кредитної заборгованості та відсотків
за користування кредитними коштами за
перший рік дії кредитних угод, є
мотивованим та таким, що відповідає
вимогам закону.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає, що винесене місцевим
господарським судом оскаржуване
рішення відповідає вимогам закону та
обставинам справи, а посилання
скаржника на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
при винесенні рішення не знайшли свого
підтвердження, у зв'язку з чим підстав
для його зміни чи скасування немає,
відтак, апеляційна скарга ПАТ «АКБ
«Індустріалбанк» має бути залишена без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 13.12.2013 року - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» на
рішення господарського суду міста
Києва від 13.12.2013 року у справі №910/20190/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 13.12.2013 року у справі №910/20190/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20190/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
О.В. Агрикова

Г.А. Жук