ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 р.
Справа № 923/1/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Клепай З.В. при секретарі
Степановій О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства
"Таврійський" виконавчого комітету
Херсонської міської ради, м.Херсон

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про визнання недійсним договору оренди
майна

за участі представників сторін:

від позивача - Серьогін М.В.,
представник, довір. № 472 від 03.06.13р.

від відповідача - ОСОБА_3- представник,
довір. від 23.01.14р.

Позивач звернувся з позовом, в якому
просить визнати недійсним договір
оренди комунального майна міської
територіальної громади - автостоянки,
що знаходиться на балансі КП
«Таврійський», за адресою: АДРЕСА_2,
укладений 04.01.2011 р. між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 та комунальним
підприємством «Таврійський»
виконавчого комітету Херсонської
міської ради.

Позивачем заявлено клопотання у
судовому засіданні, в якому просить суд
у разі задоволення позовної вимоги про
визнання недійсним договору оренди
комунального майна міської
територіальної громади - автостоянки,
що знаходиться на балансі КП
"Таврійський", за адресою: АДРЕСА_2,
укладеного, 04.01.2011р. між фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_1 та комунальним
підприємством "Таврійський"
виконавчого комітету Херсонської
міської ради, вийти за межі позовних
вимог та зобов'язати відповідача
повернути позивачеві передане за цим
договором майно - автостоянку (АДРЕСА_2,
інв. №2952), огороджену залізобетонними
плитами з металевими воротами (інв. №
609) та сторожку металеву (ІНВ. № 628).

Відповідач проти позову заперечує на
тій підставі, що позивачем не взято до
уваги той факт, що договір оренди
комунального майна міської
територіальної громади від 04 січня 2011
року затверджено заступником
начальника управління комунальної
власності В.В.Гладковим, про що
свідчить його підпис на договорі та
печатка Херсонської міської ради
Управління комунального майна.

До того ж, відповідно до статті 181
Цивільного кодексу України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Згідно п. 2.7 наказу Мінюсту від 14.04.2009р.
№ 660/5 "Про затвердження Методичних
рекомендацій стосовно визначення
нерухомого майна, що знаходиться на
земельних ділянках, право власності на
які підлягає державній реєстрації"
передбачено, що машиномісце є
нерухомим майном. Однак слід
враховувати, що машиномісце, право на
яке підлягає державній реєстрації,
повинно знаходитись в будівлі або в
іншій споруді, яка має основні
конструктивні елементи (зокрема,
капітальній споруді, тобто в споруді,
яка має фундамент, стіни, покрівлю
тощо).

Тобто, на підставі вищевказаних норм
законодавства можна зробити висновок,
що предмет договору оренди
комунального майна від 04 січня 2011 року,
а саме: індивідуально визначене майно -
автостоянка, не відноситься до
нерухомого майна.

З урахуванням викладеного, відповідач
вважає, що умови договору в момент його
укладення відповідали нормам чинного
законодавства.

Вимоги ухвали господарського суду по
справі від 28.01.14р., якою господарський
суд зобов'язав відповідача надати звіт
про оцінку об'єкту - окремо виділеного
майна - автостоянки, що перебуває на
балансі позивача, що розташована за
адресою АДРЕСА_2, не виконав, звіт не
надав, та представник відповідача у
судовому засіданні пояснила, що не може
надати такий звіт, оскільки її
довіритель їй його не передав.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Щодо клопотання позивача про
вихід господарським судом за межі
позовних вимог та у разі задоволення
позовної вимоги про визнання недійсним
договору оренди комунального майна
міської територіальної громади -
автостоянки, що знаходиться на балансі
КП "Таврійський", за адресою: АДРЕСА_2,
укладеного, 04.01.2011р. між фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_1 та комунальним
підприємством "Таврійський"
виконавчого комітету Херсонської
міської ради, та зобов'язати
відповідача повернути позивачеві
передане за цим договором майно -
автостоянку (АДРЕСА_2, інв. №2952),
огороджену залізобетонними плитами з
металевими воротами (інв. № 609) та
сторожку металеву (ІНВ. № 628), то
господарський суд виходить із того, що
згідно із частиною 4 статті 22
господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 2 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право виходити
за межі позовних вимог, якщо це
необхідно для захисту прав і законних
інтересів позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Тобто, частина 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України визначає зміну підстави або
предмета позову, збільшення чи
зменшення розміру позовних вимог як
право позивача.

При цьому, пункт 2 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України передбачає право
господарського суду вийти за межі
позовних вимог за одночасної наявності
двох умов: 1) якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет
спору; 2) є клопотання заінтересованої
сторони.

Разом з тим, суд враховує що клопотання
про вихід за межі позовних вимог в день
прийняття рішення по справі
суперечить вимоги статей 42, 43
Господарського процесуального кодексу
України, якими визначено одні із
основних принципів господарського
судочинства, а саме рівність перед
законом і судом та змагальність, то
такий вихід за межі позовних вимог
позбавляє відповідача такого права, а
тому клопотання позивача відхиляється.

Позов розглядається по суті в межах
заявлених позивачем вимог без
врахування клопотання позивача.

Як вбачається із тексту договору
оренди комунального майна від 04.01.2011р.,
що укладений між позивачем та
відповідачем, в оренду передано
індивідуально визначене майно -
автостоянка.

Із акту передачі майна в оренду
вбачається, що фактично позивач
передав, а відповідач прийняв у
користування автостоянку, огороджену
залізобетонними плитами з металевими
воротами та сторожкою, тобто фактично в
оренду передана частина земельної
ділянки, огородженої залізобетонними
плитами з воротами, оскільки чинне
законодавство не містить такого
поняття як автостоянка, та відповідач
правильно посилається на те, що
Методичні рекомендації стосовно
визначення нерухомого майна, що
знаходиться на земельних ділянках,
право власності на які підлягає
державній реєстрації, затверджених
наказом Міністерства юстиції від 14.04.2009
р. № 660/5, не містять такого поняття як
автомобільна стоянка, та лише підпункт
14.1.229 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України визначає, що
автостоянка -. спеціально відведені
автостоянки - площа території (землі),
що належить на правах власності
територіальній громаді або державі,
яка визначається органами місцевого
самоврядування із встановленням
правил щодо відповідальності за
збереження транспортного засобу.

Таким чином, невід'ємною частиною
поняття стоянка - є площа земельної
ділянки, тобто земельна ділянка, яка є
об'єктом нерухомості та правовідносини
з оренди якої регулюються нормами ЗК
України, Законом України "Про оренду
землі" .

З урахуванням викладеного, автостоянка
не може бути зареєстрована як окремий
об'єкт індивідуально визначеного
майна, що знаходиться у власності
територіальної громади м.Херсона, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, яке розташоване за адресою
АДРЕСА_2, та, відповідно, передача площі
цієї земельної ділянки не регулюється
Законом України "Про оренду державного
та комунального майна".

Таким чином, позивач не має права
передачі в оренду земельної ділянки,
оскільки відповідно до ст.123 ЗК України
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок.

Оскільки земельна ділянка, яка
використовується позивачем під
стоянку автомобілів, розташована у
м.Херсоні, то право розпорядження цією
земельною ділянкою належить
Херсонській міській раді.

Той факт, що позивач використовує цю
земельну ділянку під стоянку для
автомобілів, не означає, що у нього є
право передачі її у користування іншій
особі.

З урахуванням викладеного позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати недійсним договір оренди
комунального майна міської
територіальної громади - автостоянки,
що знаходиться на балансі КП
"Таврійський", за адресою: АДРЕСА_2,
укладений 04.01.2011р. між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1, та комунальним підприємством
"Таврійський" виконавчого комітету
Херсонської міської ради, АДРЕСА_2, .

3. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, код НОМЕР_1,
р.рахунок невідомий, на користь
комунального підприємства
"Таврійський" виконавчого комітету
Херсонської міської ради, м.Херсон,
вул.Карбишева, 19, , 1218
грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 14.02.2014р.

Суддя
З.В. Клепай