м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/409/14 18.02.14

За позовом Комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
об'єднання

«Інформаційні технології»

Про відшкодування збитків
у розмірі 32 452,20 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Мотуз В.В. - по дов. №
155/1/19-26 від 10.01.2014

Від відповідача Черній Т.П. - по дов.
№ б/н від 02.12.2013

СУТЬ СПОРУ :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
об'єднання «Інформаційні технології»
про відшкодування 32 452,20 грн. збитків у
вигляді втраченої (упущеної) вигоди,
які завдані відповідачем за час
безоплатного користування житловими
будинками комунальної власності для
розміщення своїх телекомунікаційних
мереж (із розрахунку 0,60 грн. за кожну
квартиру).

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 14.09.2010
відповідачем було укладено договір № 64
про тимчасове розміщення
телекомунікаційних мереж з
балансоутримувачем будинків
Комунальним підприємством «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду Голосіївського
району» згідно якого та додаткових
угод до нього було надано відповідачу
право використовувати 74 будинки
комунальної власності. 61 будинок з 74
вказаних в договорі № 64 увійшов в
договір № 03-С/135. Термін дії зазначеного
договору закінчився 14.09.2011 згідно
пункту 7.1. договору № 64 та продовжений
не був. Після закінчення договору № 64
відповідач не уклав відповідний
договір з позивачем, таким чином
відповідач безоплатно використовував
61 будинок комунальної власності в
період з моменту закінчення договору №
64 14.09.2011 до моменту укладення договору
№ 03-С/135 01.03.2012. Крім того відповідачем
повідомлено позивачу листом від 11.10.2013
№ 240 про використання ним ще додатково
41-го будинку комунальної власності з
вересня 2013 року без відповідного
договору, таким чином з 01.09.2013 по
сьогоднішній день зазначенні будинки
відповідач використовує безоплатно.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.01.2014 порушено провадження у
справі № 910/409/14 та призначено справу до
розгляду на 04.02.2014.

Відповідачем 03.02.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
витребування у позивача доказів.

Вказане клопотання судом задоволено.

Відповідач у поданому 04.02.2014 до відділу
діловодства суду відзиві проти позову
заперечує, оскільки для застосування
такої міри відповідальності, як
стягнення збитків потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає. Позивачем не доведено
наявності всіх зазначених вище
елементів у відповідача. З огляду на
викладене просить в задоволенні позову
відмовити повністю.

В судовому засіданні 04.02.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 18.02.2014.

Позивачем в судовому засіданні 18.02.2014
подано письмові пояснення на відзив
відповідача.

Відповідачем 18.02.2014 до відділу
діловодства суду подано доповнення до
відзиву, в яких зазначає, що вимоги
позивача щодо відшкодування збитків є
безпідставними, оскільки перевіркою
Прокуратури міста Києва факту
використання допоміжних приміщень без
договору не встановлено.

В судовому засідання 18.02.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

14.09.2010 між КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Голосіївського району» (підприємство)
та ТОВ «Науково-виробниче об'єднання
«Інформаційні технології» (оператор)
було укладено договір про тимчасове
розміщення телекомунікаційних мереж №
64 (далі - договір № 64).

Відповідно до умов п. 11 якого предметом
даного договору є тимчасове оплатне
користування місцями для прокладання
телекомунікаційних мереж,
встановлення додаткових пристроїв в
приміщеннях будівель комунальної
власності Голосіївського району м.
Києва.

Згідно з п. 1.2. договору № 64 перелік
житлових будинків, в яких будуть
розміщуватися телекомунікаційні
мережі визначаються згідно переліку,
наданого оператором та погодженим з
підприємством (додаток № 1).

01.03.2012 між Комунальним підприємством
«Київжитлоспецексплуатація»
(підприємство) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробничим об'єднанням
«Інформаційні технології»
(сервітуарій) було укладено договір про
встановлення сервітут № 03-С/135 (далі -
договір № 03-С/135).

Предметом договору № 03-С/135 є обмежене
право користування відповідачем
житловими та нежитловими будівлями
комунальної власності для розміщення
відповідачем своїх телекомунікаційних
мереж, що знаходяться за адресами в
додатку № 1 до цього договору.

Спір виник внаслідок того, що після
закінчення строку дії договору № 64 та
до укладення договору № 03-С/135, тобто з
14.09.2011 до 01.03.2012 відповідач безоплатно
користувався 61 будинком комунальної
власності для розміщення
телекомунікаційних мереж. Також
позивач вказує, що відповідач у період
з вересня 2013 року безоплатно
користувався ще 41 будинком без
договору, у зв'язку з чим позивачем
втрачено (упущено) вигоду, загальний
розмір якої становить 32 452,20 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню
повністю з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються : вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: 1) припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за
договором є правовою підставою, згідно
із ст. 623 Цивільного кодексу України,
для стягнення збитків.

Підставою для відшкодування збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі і упущеної вигоди.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих
доказів в підтвердження наявності вини
у відповідача та доказів понесення ним
збитків в розмірі 32 452,20 грн. внаслідок
неналежного виконання зобов'язань
відповідача договірних відносин не
подано.

Позивачем не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діями відповідача та
понесених збитків у вигляді не
отриманого доходу (упущеної вигоди)
позивачем саме внаслідок неналежного
виконання відповідачем договірного
зобов'язання.

Більше того, позивач сам вказує, що
збитки в розмірі 32 452,20 грн. понесені за
час відсутності договірних відносин з
відповідачем.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення збитків
(упущеної вигоди).

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.02.2014.

Суддя
В.В.Сівакова