ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"20" лютого 2014 р.
Справа № 5024/831/2011

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Сулімовської М. Б., при
секретарі Шикаловій В.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні скаргу
кредитора ПАТ "Укрсоцбанк" на дії
ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Кошового С.О. у справі

за заявою: ОСОБА_2, м. Цюрупинськ
Херсонської області

до боржника: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м. Херсон

про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

- від ініціюючого кредитора: ОСОБА_4
(паспорт серії НОМЕР_1, виданий РВ ХМУ
УМВС в Херсонській області 30.11.2000р.),
представник за довіреністю ВРС № 255795
від 12.06.2012р.;

- від кредитора ПАТ "Імексбанк":
Думінець О. М. (паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Каланчацьким РВ УМВС України в
Херсонській області 26.03.2002р.),
представник за довіреністю № 040214 від
04.02.2014р.;

- від кредитора ПАТ "Укрсоцбанк":
Загоруйко Г. А., представник за
довіреністю ВТР № 392210 від 18.12.2013р.;

- ліквідатор боржника: Кошовий С.О.
(свідоцтво № НОМЕР_3 від 01.04.2013р.).

в с т а н о в и в:

Провадження у справі про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
м.Херсон порушено ухвалою
господарського суду від 11.05.2011р. за
заявою кредитора ОСОБА_2, м. Цюрупинськ
Херсонської області.

Постановою від 09.06.2011р. боржника
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру.

Ухвалою суду від 01.11.2012р.
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Кошового С. О.

30.01.2014р. кредитором ПАТ
Укрсоцбанк", м.Херсон подано скаргу на
дії ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Кошового С.О.

Ухвалою від 04.02.2014р. скаргу
прийнято до розгляду та призначено
судове засідання на 20.02.2014р.,
зобов'язано кредитора ПАТ "Укрсоцбанк"
привести прохальну частину скарги на
дії ліквідатора банкрута у
відповідність з її мотивувальною
частиною, ліквідатора боржника -
надати відзив на скаргу з
обґрунтуванням викладеної позиції.

18.02.2014р. кредитором ПАТ
"Укрсоцбанк" на виконання вимог ухвали
господарського суду подано клопотання
про уточнення прохальної частини
скарги на дії ліквідатора боржника
арбітражного керуючого Кошового С.О., у
зв'язку з чим суд розглядає скаргу на
дії ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Кошового С.О. з урахуванням
її уточнення.

19.02.2014р. ліквідатором банкрута
подано відзив на скаргу ПАТ
"Укрсоцбанк".

В судовому засіданні представник
банку підтримав скаргу на дії
ліквідатора з урахуванням клопотання
про її уточнення від 18.02.2014р.
№08.503-186/85-598, просить суд визнати
незаконними дії ліквідатора фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 арбітражного
керуючого Кошового С.О. щодо включення
до ліквідаційної маси майна боржника, а
саме домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1; визнати протокол №6
зборів комітету кредиторів від 16.11.2012р.,
протокол №7 зборів комітету кредиторів
від 30.11.2012р. та протокол №8 зборів
комітету кредиторів від 12.12.2012р.
такими, що не відповідають приписам
чинного законодавства, а договір на
проведення експертної оцінки від
16.11.2012р., договір про реалізацію майна
банкрута від 30.11.2012р. та протокол
№Б-103/20-12 про проведення повторних
біржових торгів (аукціону) від 25.12.2012р.
визнати нелегітимними та не чинними;
визнати незаконним проведення продажу
майна боржника через біржові торги від
25.12.2012р. та, відповідно, ці біржові торги
визнати такими, що не відбулися;
визнати нікчемними попередній договір
від 28.12.2012р.; виключити з ліквідаційної
маси майно боржника - домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи скаргу на дії
ліквідатора боржника представником
звернуто увагу суду на те, що, на думку
кредитора, в ході здійснення
ліквідаційної процедури в даній справі
ліквідатором боржника арбітражним
керуючим Кошовим С.О. не виконуються
належним чином надані йому згідно
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" повноваження,
що призвело до порушень прав та
інтересів ПАТ "Укрсоцбанк".

Так кредитор просить визнати
незаконним проведення продажу майна
боржника через біржові торги від
25.12.2012р. та, відповідно, ці біржові торги
визнати незаконними, оскільки протокол
№6 зборів комітету кредиторів від
16.11.2012р., протокол №7 зборів комітету
кредиторів від 30.11.2012р. та протокол №8
зборів комітету кредиторів від 12.12.2012р.
є такими, що не відповідають приписам
чинного законодавства, а договір на
проведення експертної оцінки від
16.11.2012р., договір про реалізацію майна
банкрута від 30.11.2012р. та протокол
№Б-103/20-12 про проведення повторних
біржових торгів (аукціону) від 25.12.2012р. є
нелегітимними та не чинними, тому як
всі ці рішення та правочини були
вчинені в той час (період з 09.06.2012р. по
23.01.2013р.), коли строки ліквідаційної
процедури та повноважень ліквідатора,
на думку кредитора, продовжено не було.

Крім цього, представник кредитора
вважає, що ліквідатором боржника було
безпідставно включено до складу
ліквідаційної маси майно боржника
(домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1),
що передано в іпотеку заставному
кредитору ПАТ "Укрсоцбанк" в
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 за кредитним договором №051/8/055
від 13.05.2008р. з підстав, не пов'язаних із
здійсненням боржником підприємницької
діяльності, що суперечить приписам ч.7
ст.47 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Також представник скаржника
вважає, що ліквідатором боржника
арбітражним керуючим Кошовим С.О. було
порушено норми ч.1 ст.30 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
а саме розпочато та проведено продаж
майна банкрута через біржові торги на
підставі Порядку продажу нерухомого
майна боржника, який незаконно та
неправомірно було затверджено
рішенням комітету кредиторів від
30.11.2012р., оскільки відповідно до
приписів статті 16 Закону комітет
кредиторів не наділений такими
повноваженнями як вирішення питання
щодо встановлення та затвердження
порядку продажу майна банкрута.

Обґрунтовуючи вимогу про
визнання нікчемним попереднього
договору від 28.12.2012р., укладеного між
ліквідатором банкрута та фізичною
особою ОСОБА_7 за результатами
проведених 25.12.2012р. біржових торгів,
кредитор звертає увагу на порушення
сторонами даного договору приписів
чинного законодавства щодо
обов'язковості його нотаріального
посвідчення.

Крім цього, скаржник звертає
увагу на незастосування ліквідатором
приписів Закону України "Про іпотеку"
щодо оголошення прилюдних торгів від
25.12.2012р. про реалізацію іпотечного
майна банку такими, що не відбулися,
зменшення початкової ціни майна більше
ніж на 50%, та ненадання пропозицій
іпотекодержателю або іншим кредиторам
придбати іпотечне майно за початковою
ціною шляхом заліку своїх забезпечених
вимог.

Ліквідатор боржника арбітражний
керуючий Кошовий С.О. проти доводів ПАТ
"Укрсоцбанк", викладених у скарзі на
його дії, заперечує, вважає їх
необґрунтованими, свою правову позицію
виклав у письмовому відзиві,
долученому до матеріалів справи.

Зокрема зазначив, що є помилковим
твердження скаржника на прийняття
комітетом кредиторів і укладання
ліквідатором правочинів на
забезпечення заходів ліквідації
боржника поза строками повноважень
ліквідатора, оскільки ухвалою суду від
26.06.2012р. в даній справі було продовжено
строк ліквідаційної процедури та
повноважень ліквідатора на шість
місяців, тобто до 26.12.2012р., в той час як
спірні рішення комітету кредиторів
було прийнято, а угоди укладено в
листопаді 2012 року, тобто більше ніж за
місяць до закінчення встановленого
судом строку ліквідаційної процедури,
а біржові торги проведені та оформлені
протоколом за 1 день до закінчення
ліквідпроцедури.

Посилання скаржника на порушення
ліквідатором приписів ч.7 ст.47 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" що стосується
не включення до складу ліквідаційної
маси, крім іншого, майна
громадянина-підприємця, яке перебуває
у заставі за підставами, не пов'язаними
із здійсненням такою особою
підприємницької діяльності, на думку
ліквідатора, є безпідставними,
оскільки зазначена норма Закону
викладена в редакції Закону №3795-VI від
22.09.2011р., відповідно до Прикінцевих та
перехідних положень якого його дія не
поширюється на кредитні договори,
укладені до набрання ним чинності. А в
даному випадку кредитний договір між
банком та боржником укладено в 2008 році.

Також ліквідатор вважає
необґрунтованими твердження скаржника
про відсутність у комітету кредиторів
повноважень на встановлення порядку
продажу майна боржника, оскільки
перелік питань, вирішення яких входить
до компетенції комітету кредиторів,
визначений приписами ч.8 ст. 16 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", не є
вичерпним, крім цього право визначення
комітетом кредиторів порядку продажу
майна банкрута встановлено і ч.1 ст.30
Закону.

Щодо нікчемності укладеного
28.12.2012р. попереднього договору
купівлі-продажу, то його дію на
теперішній час припинено у зв'язку із
несплатою переможцем торгів коштів за
придбаний лот, і сторони договору не
ставлять питання щодо застосування до
нього наслідків нікчемності. Крім
цього ліквідатор звертає увагу на те,
що ПАТ "Укрсоцбанк" не є стороною
попереднього договору від 28.12.2012р.,
даний правочин не зачіпає його права та
обов'язки, отже у скаржника відсутнє
право визнання даного договору
нікчемним.

Вважає, що при формуванні
ліквідаційної маси, підготовці та
проведенні біржових торгів ним не було
допущено порушень приписів чинного
законодавства, а тому просить
відмовити в задоволені скарги ПАТ
"Укрсоцбанк" на його дії.

Розглянувши скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк",
заслухавши пояснення ліквідатора,
представника скаржника та інших
кредиторів, дослідивши докази в їх
сукупності, суд дійшов наступних
висновків.

Згідно ч.4 ст. 24 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
ліквідаційній процедурі господарський
суд розглядає скарги на дії учасників
ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" дії
ліквідатора (ліквідаційної комісії)
можуть бути оскаржені до
господарського суду власником майна
(органом, уповноваженим управляти
майном) банкрута; особою, яка
відповідає за зобов'язаннями банкрута;
кожним кредитором окремо або комітетом
кредиторів; особою, яка, посилаючись на
свої права власника або іншу підставу,
передбачену законом чи договором,
оспорює правомірність віднесення
майнових активів або коштів до
ліквідаційної маси.

Постановою від 09.06.2011р. боржника
фізичну особу-підприємця ОСОБА_3,
м.Херсон визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
боржника призначено арбітражного
керуючого Циркунову О.О.

Ухвалою суду від 01.11.2012р.
припинено повноваження ліквідатора
боржника арбітражного керуючого
Циркунової О.О. та призначено
ліквідатором банкрута арбітражного
керуючого Кошового С. О., якого
зобов'язано здійснити ліквідаційну
процедуру банкрута, звіт та
ліквідаційний баланс подати до суду.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
ліквідатор (ліквідаційна комісія)
виконують свої повноваження до
завершення ліквідаційної процедури в
порядку, встановленому цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" ліквідатор з
дня свого призначення здійснює такі
повноваження, зокрема, виконує функції
з управління та розпорядження майном
банкрута; здійснює інвентаризацію та
оцінку майна банкрута згідно з
законодавством; очолює ліквідаційну
комісію та формує ліквідаційну масу,
реалізує майно банкрута для
задоволення включених до реєстру вимог
кредиторів, у порядку, передбаченому
цим Законом та ін.

Як свідчать матеріали справи та
звіти ліквідатора, останнім, крім
іншого, на виконання вимог Закону та
ухвали суду проведена інвентаризація
майна банкрута, про що складено
відповідний акт від 14.11.2012р. (т.4 а.с.144) та
сформована ліквідаційна маса (акт від
14.12.2012р. - т.5 а.с.2), проведена оцінка
майна (висновки про незалежну оцінку
майна - т.5 а.с.3-5) і його реалізація.

Що стосується скарги ПАТ "Укрсоцбанк" в
частині визнання незаконними дій
ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Кошового С.О. в частині
включення заставного іпотечного майна
ПАТ "Укрсоцбанк", що належить
громадянину ОСОБА_3 (домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1), до
ліквідаційної маси банкрута фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 і виключення
даного майна з ліквідаційної маси, суд
зазначає наступне.

Статтею 52 Цивільного кодексу
України встановлено, що фізична
особа-підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
Законом не може бути звернено
стягнення.

Визнання громадянина-підприємця
банкрутом тягне за собою звернення
стягнення на його майно. Це майно
становить ліквідаційну масу. Держава
гарантує громадянину можливість
існувати за рахунок частини майна, на
яке може бути звернено стягнення,
перелік такого майна наведено в
Додатку до Закону України "Про
виконавче провадження".

Обґрунтовуючи неправомірність дій
ліквідатора щодо включення до
ліквідаційної маси домоволодінь
боржника, скаржник посилається на п.7
ст.47 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", відповідно до
якого у разі визнання
громадянина-підприємця банкрутом до
складу ліквідаційної маси не
включається майно
громадянина-підприємця, на яке згідно з
чинним законодавством України не може
бути звернено стягнення, та майно, яке
перебуває у заставі за підставами, не
пов'язаними із здійсненням такою
особою підприємницької діяльності.

Наведена представником банку норма
Закону про банкрутство викладена в
редакції із змінами, внесеними
відповідно до Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг" від
22.09.2011 року №3795-VI.

Суд зауважує, що відповідно до
Прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг" від
22.09.2011 року №3795-VI, яким, крім іншого,
внесено зміни в окремі статті Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", дія цього
Закону не поширюється на кредитні
договори, укладені до набрання ним
чинності.

Також, в п.3 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
26.10.2011р. №01-06/1481/11 "Про Закон України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг"
зазначено, що у розгляді справ про
банкрутство фізичних осіб-підприємців
стосовно зобов'язань боржника -
фізичної особи - підприємця, що виникли
безпосередньо у фізичної особи на
підставах, не пов'язаних із здійсненням
таким боржником підприємницької
діяльності, а також майна, що перебуває
у заставі з підстав, не пов'язаних із
здійсненням такою особою
підприємницької діяльності,
господарським судам необхідно
враховувати, що відповідно до пункту 2
Розділу ІІ "Прикінцеві положення"
Закону дія останнього не поширюється
на кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності.

Враховуючи, що кредитний договір
№051/8/055 між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" (правонаступником якого є
публічне акціонерне товариства
"Укрсоцбанк") та боржником ОСОБА_3
укладено 13.05.2008 року (т.2 а.с.58-65), тобто до
набрання чинності цим Законом,
посилання представника банку на норми
Закону про банкрутство в редакції
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг" є
безпідставними; суд вважає, що
ліквідатор правомірно включив
вищезазначене майно, що перебувало в
іпотеці ПАТ "Укрсоцбанк", до
ліквідаційної маси, а тому скарга в цій
частині задоволенню не підлягає.

Щодо скарги в частині визнання
незаконним проведення продажу майна
банкрута фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1) через біржові
торги 25.12.2012р. та, відповідно, визнання
біржових торгів такими, що не
відбулися, у зв'язку із неправомірно
затвердженим, на думку кредитора,
рішенням комітету кредиторів від
30.11.2012р. Порядку продажу нерухомого
майна банкрута фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, суд звертає
увагу на наступне.

Частиною 7 статті 48 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
передбачено, що в процедурі
банкрутства фізичної особи-підприємця
продажу підлягає все майно
громадянина-підприємця - банкрута, за
винятком майна, що не включається до
складу ліквідаційної маси згідно з цим
Законом.

Згідно частини 7 ст. 47 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", у разі
визнання громадянина-підприємця
банкрутом до складу ліквідаційної маси
не включається майно
громадянина-підприємця, на яке згідно з
чинним законодавством України не може
бути звернено стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону про
банкрутство після проведення
інвентаризації та оцінки майна
банкрута ліквідатор розпочинає продаж
майна банкрута на відкритих торгах,
якщо комітетом кредиторів не
встановлено інший порядок продажу
майна банкрута.

Згідно ч.1 ст.26 Закону про
банкрутство, усі види майнових активів
(майно та майнові права) банкрута, які
належать йому на праві власності або
повного господарського відання на дату
відкриття ліквідаційної процедури та
виявлені в ході ліквідаційної
процедури, включаються до складу
ліквідаційної маси.

Частиною 2 вказаної статті
передбачено, що майно банкрута, що є
предметом застави, включається до
ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
першочергового задоволення вимог
заставодержателя.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 23, ч. 1
ст. 25, ст.ст. 26, 29, 30, частин 5, 7 ст. 48 Закону
про банкрутство, після визнання
фізичної особи - підприємця банкрутом
у разі призначення ліквідатора саме на
нього покладається функція щодо
розпорядження та реалізації
виявленого в ході ліквідаційної
процедури майна, яке підлягає
включенню до ліквідаційної маси. При
цьому, з метою недопущення
одноособового розпорядження
ліквідатором вказаним майном на свій
власний розсуд та на визначених
ліквідатором умовах, з метою належного
захисту інтересів визнаних кредиторів
у справі, законодавець передбачив
процедуру, відповідно до якої
визначається порядок та умови продажу
майна, що увійшло до ліквідаційної маси
- ч. 1 ст. 30 Закону про банкрутство. До
того ж, відповідно до норм вказаної
статті, комітет кредиторів має право
встановити інший, ніж передбачений
нормами Закону про банкрутство,
порядок продажу майна банкрута.

Як слідує з матеріалів справи,
рішенням комітету кредиторів від
30.11.2012р. (протокол №7 - т.5 а.с.37-41)
погоджено звіти про незалежну оцінку
ринкової вартості майна банкрута, що
увійшло до ліквідаційної маси,
вирішено реалізацію майна банкрута
здійснити через біржові торги та
затверджено Порядок продажу
нерухомого майна банкрута фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (т.5 а.с.59-68).

Суд не погоджується з позицією
скаржника щодо відсутності
повноважень комітету кредиторів у
вирішенні питань, що стосуються
встановлення порядку реалізації майна
банкрута, оскільки відповідно до
приписів ч.8 ст.16 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
до компетенції комітету кредиторів
належить прийняття рішення про вибори
голови комітету; скликання зборів
кредиторів; підготовку та укладення
мирової угоди; внесення пропозицій
господарському суду щодо продовження
або скорочення строку процедур
розпорядження майном боржника чи
санації боржника; звернення до
господарського суду з клопотанням про
відкриття процедури санації, визнання
боржника банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури, припинення
повноважень арбітражного керуючого та
про призначення нового арбітражного
керуючого, надання згоди на укладення
арбітражним керуючим значних угод
боржника чи угод боржника, щодо яких є
заінтересованість; інші питання,
передбачені цим Законом.

Отже перелік питань, вирішення
яких входить до компетенції комітету
кредиторів, не є вичерпним, крім цього,
право встановлення комітетом
кредиторів іншого, ніж передбачений
нормами Закону про банкрутство,
порядку продажу майна визначено в ч.1
ст.30 Закону.

Крім того, суд вважає за
необхідне звернути увагу на те, що
Порядок продажу нерухомого майна
банкрута фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 затверджено рішенням комітету
кредиторів, проте рішення комітету
кредиторів не може визнаватись
господарським судом недійсним, так як
за своєю правовою природою не є актом
юридичної особи, державного чи іншого
органу. Суд дає оцінку цим рішенням та
враховує їх резолюції у прийнятті
судових актів у справі, якщо такі
рішення відповідають приписам чинного
законодавства. Вказана правова позиція
закріплена у Постанові Пленуму
Верховного Суду України №15 від 18.12.2009р.
"Про судову практику в справах про
банкрутство".

Обґрунтовуючи скаргу на дії
ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Кошового С.О. в частині, що
стосується визнання незаконним
проведення продажу майна банкрута
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1) через біржові торги
25.12.2012р. "Херсонською обласною товарною
біржею", та, відповідно, визнання
біржових торгів такими, що не
відбулися, скаржник виходив з того, що,
на його думку, ліквідатором боржника
було незаконно включено вищенаведене
майно, передане боржником в іпотеку
банку, в ліквідаційну масу, а
"Херсонською обласною товарною біржею"
було незаконно проведено продаж майна
банкрута через біржові торги на
підставі неправомірно затвердженого
рішенням комітету кредиторів від
30.11.2012р. Порядку продажу нерухомого
майна банкрута фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

Скарга в цій частині також не
підлягає задоволенню, оскільки, як
зазначено вище, ліквідатором цілком
правомірно було включено до
ліквідаційної маси домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
комітет кредиторів, ухвалюючи рішення
про затвердження Порядку продажу
нерухомого майна банкрута фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, діяв в межах
своїх повноважень та з урахуванням
приписів Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Щодо заявленої вимоги банку про
визнання протоколу №6 зборів комітету
кредиторів від 16.11.2012р., протоколу №7
зборів комітету кредиторів від 30.11.2012р.
та протоколу №8 зборів комітету
кредиторів від 12.12.2012р. такими, що не
відповідають приписам чинного
законодавства та не враховувати їх
резолюції у прийнятті судових актів у
справі №5024/831/2011, а договір на
проведення експертної оцінки від
16.11.2012р., договір про реалізацію майна
банкрута від 30.11.2012р. та протокол
№Б-103/20-12 про проведення повторних
біржових торгів (аукціону) від 25.12.2012р.
визнати нелегітимними та не чинними,
оскільки всі ці рішення та правочини
були вчинені в той час (період з 09.06.2012р.
по 23.01.2013р.), коли строки ліквідаційної
процедури та повноважень ліквідатора,
на думку кредитора, продовжено не було,
суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, постановою від
09.06.2011р. боржника фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3, м.Херсон
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру строком на 12
місяців, ліквідатором боржника
призначено арбітражного керуючого
Циркунову О.О.

Ухвалою господарського суду від
26.06.2012р. (т.4 а.с. 63-64) строк ліквідаційної
процедури та повноважень ліквідатора
продовжено на 6 місяців до 26.12.2012р.

Ухвалою суду від 01.11.2012р. припинено
повноваження ліквідатора боржника
арбітражного керуючого Циркунової О.О.
та призначено ліквідатором банкрута
арбітражного керуючого Кошового С. О.
При цьому, оскільки станом на день
розгляду клопотання щодо заміни
ліквідатора строк ліквідаційної
процедури не закінчився, судом питання
щодо його продовження не розглядалось.

Враховуючи, що рішення комітету
кредиторів, про які йдеться у скарзі,
було ухвалено 16.11.2012р. та 12.12.2012р.,
договори на проведення експертної
оцінки і реалізацію майна банкрута
укладено 16.11.2012р. та 30.11.2012р. відповідно,
а протокол №Б-103/20-12 про проведення
повторних біржових торгів (аукціону)
складено 25.12.2012р. - тобто до закінчення
встановленого ухвалою суду від 26.06.2012р.
строку ліквідаційної процедури, то
твердження скаржника про порушення
строків щодо вчинення певних дій є
помилковими, не відповідають дійсності
та спростовуються матеріалами справи.

Крім цього, що стосується
визнання нечинним та нелегітимним
протоколу №Б-103/20-12 про проведення
повторних біржових торгів (аукціону)
від 25.12.2012р., то згідно абз. 2 ч.2 ст.16 ЦК
України, ч.2 ст.20 ГК України суд може
захистити цивільне право або інтерес
способами, що встановлені договором
або законом.

Частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України
визначено, що права та законні інтереси
суб'єктів господарювання захищаються
шляхом, зокрема, визнання повністю або
частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єктів
господарювання або споживачів.

Виходячи із змісту вищевказаних
норм права, особа може звернутись за
захистом свого права шляхом визнання
недійсними актів, прийнятих також
іншими органами або суб'єктами, які
відповідно до закону чи установчих
документів мають обов'язковий характер
для учасників правовідносин, що
виникають, змінюються або припиняються
з прийняттям такого акту.

Протокол повторних біржових
торгів (аукціону) №Б-103/20-12 від 25.12.2012р.,
складений Товарною біржею "Херсонська
обласна товарна біржа", за своїми
ознаками до індивідуальних актів не
відноситься, оскільки є лише письмовим
оформленням результатів проведення
аукціону, тобто є способом фіксації та
порядку проведення процедури аукціону
і відображає лише відповідні
результати аукціону.

Вищевказаний спосіб захисту не
міститься в переліках способів захисту
права, що визначені в ст.16 ЦК України та
ст.20 ГК України, не передбачений він й
іншими нормами права. Це свідчить про
відсутність у суду правових підстав
для застосування обраного кредитором
способу захисту права і унеможливлює
задоволення скарги на дії ліквідатора
в цій частині.

Відсутність правових підстав для
застосування такого способу захисту
права випливає також з того, що у
відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
ст. 20 ГК України способи захисту права
по своїй суті це правові заходи, за
допомогою яких у встановленому законом
порядку здійснюється відновлення
порушеного суб'єктивного права.
Натомість, спосіб, обраний ПАТ
"Укрсоцбанк", до такого результату
(відновлення права) привести не
спроможний, оскільки він не здатний
привести до відновлення порушеного
права. По суті це є не способом захисту
права, а заходом по встановленню
фактів, які носять проміжний характер.

Застосування судом заходів, які
не приводять до захисту права
неприпустимо, оскільки це не
відповідає завданням суду, визначеним
ст. ст. 2, 7 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", відповідно
до яких суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України, а також міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Висновок суду про неможливість
застосування способу захисту права,
який не відповідає Закону, договору і
не приводить до відновлення порушеного
права узгоджується з позицією Вищого
господарського суду України,
викладеною в п.3 Інформаційного листа
від 25.11.2005 р. N 01-8/2229 і постановах від
13.07.2004 у справі №10/732 та від 14.12.2004 у
справі №6/11 та ін.

Надаючи правову кваліфікацію
обставинам, викладеним у скарзі
кредитора що стосується визнання
нікчемним попереднього договору
купівлі-продажу майна банкрута -
домоволодіння, яке розташоване за
адресою АДРЕСА_1, укладеного 28.12.2012р. між
ліквідатором боржника та переможцем
торгів ОСОБА_7, що відбулись 25.12.2012р., суд
дійшов наступних висновків.

Обґрунтовуючи вимогу про
визнання нікчемним попереднього
договору купівлі-продажу майна
банкрута - домоволодіння, яке
розташоване за адресою АДРЕСА_1,
укладеного 28.12.2012р. за результатами
проведеного аукціону, заявник вказує
на відсутність нотаріального
посвідчення даного договору та в
мотивувальній частині скарги зазначає
про наявність підстав для визнання
його недійсним.

Відповідно до пункту 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009р. №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду судом в разі
наявності відповідного спору. Ухвалою
від 04.02.2014р. господарський суд
зобов'язав скаржника ПАТ "Укрсоцбанк"
привести прохальну частину скарги на
дії ліквідатора у відповідність з її
мотивувальною частиною, про що подати
відповідне клопотання. Проте, як слідує
з поданого кредитором 18.02.2014р.
клопотання про уточнення прохальної
частини скарги, вимогу щодо визнання
нікчемним попереднього договору
купівлі-продажу від 28.12.2012р. банком не
змінено.

Відповідно до частини першої ст. 11
ЦК України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства,
зокрема, з правочинів.

Статтею 203 ЦК України визначено
перелік загальних умов, необхідних для
чинності правочину. Відповідно до
частин 1, 2, 3, 4, 5 зазначеної статті, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, та має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст.215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.
Згідно п. 7. Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

За приписами абз.4 ч.1 ст.635
Цивільного кодексу України попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ст.657 цього Кодексу договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Дослідивши укладений 28.12.2012р. між
ліквідатором банкрута арбітражним
керуючим Кошовим С.О. та переможцем
торгів (аукціону) ОСОБА_7 попередній
договір (т.5 а.с.119-120), суд констатує, що
договір укладено у письмовій формі,
проте без додержання вимог
законодавства щодо нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

Відповідно до ст.220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Згідно ст.215 Кодексу недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Про аналогічне йдеться в пункті 20
Листа Вищого господарського суду
України від 13.08.2008р. № 01-8/482 "Про деякі
питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року", а
саме, що відповідно до абзацу першого
частини другої статті 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Враховуючи вищенаведене, скарга
ПАТ "Укрсоцбанк" в частині визнання
нікчемним попереднього договору
купівлі-продажу майна банкрута
домоволодіння, розташованого в
АДРЕСА_1, укладеного 28.12.2012р. між
ліквідатором боржника та переможцем
торгів, що відбулись 25.12.2012р.,
задоволенню не підлягає.

Що стосується посилання
скаржника на необхідність
застосування ліквідатором при
проведенні торгів з реалізації
заставного майна банкрута приписів
Закону України "Про іпотеку" суд
зазначає, що з моменту порушення справи
про банкрутство до боржника підлягають
застосуванню саме норми спеціального
закону - Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
у тому числі з моменту визнання
боржника банкрутом стосовно майна
банкрута діє визначений вище правовий
режим (щодо розпорядження, реалізації
тощо), встановлений саме нормами цього
Закону.

Підпунктами 1, 2, 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України встановлено, що
основними засадами судочинства є:
законність; рівність усіх учасників
судового процесу перед законом і судом;
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

В свою чергу ст. 6 Конституції
України встановлено, що органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Відповідно до ст.ст. 42, 43
Господарського процесуального кодексу
України, правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом; судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення та заперечення
учасників судового процесу, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись ст.43 ГПК України,
суд дійшов висновку, що скарга
кредитора ПАТ "Укрсоцбанк" на дії
ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Кошового С.О. задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 24, 25 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.ст.43, 86 ГПК України, суд -

у х в а л и в:

1. В задоволенні скарги
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" на дії ліквідатора
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
арбітражного керуючого Кошового С.О.
відмовити.

2. Копію ухвали направити
учасникам провадження.

Повний текст ухвали складено та
підписано 25.02.2014 року.

Суддя
М.Б. Сулімовська