ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 р.
Справа № 914/4634/13

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва, при секретарі
судового засідання Н.Фартушку,
розглянув матеріали за позовом
заступника прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі

позивача: Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України, м. Київ;

до відповідача 1: Управління
капітального будівництва Львівської
міської ради, м. Львів;

до відповідача 2: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Львівбудмережі», м. Львів;

про: визнання недійсним рішення
комітету з конкурсних торгів та
договору на реконструкцію вулиці.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

прокуратури: Луцик Г.Д. - прокурор
відділу прокуратури Львівської
області;

позивача: - не з'явився;

відповідача 1: Кушнір Л.О - представник
на підставі довіреності № 05-06 від 27.01.2014
року;

відповідача 2: Семенина В. М. -
представник на підставі довіреності №
1 від 27.01.2014 року;

Обставини розгляду справи. Ухвалою
господарського суду від 12.12.2013 року
порушено провадження у справі за
позовом Заступника прокурора
Львівської області в інтересах держави
в особі Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України до
Управління капітального будівництва
Львівської міської ради та Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Львівбудмережі» про визнання
недійсним та скасування результатів
відкритих торгів, проведених комітетом
з конкурсних торгів Управління
капітального будівництва Львівської
міської ради із закупівлі робіт з
реконструкції вул. Мечнікова у м.
Львові від 09.10.2013 року, та про визнання
недійсним договору від 07.11.2013 року № 22
на реконструкцію вулиці Мечнікова.
Розгляд справи призначено на 28.01.2014
року.

У судовому засіданні 28.01.2014 року
представник прокуратури подав
пояснення по справі. Позивач явки
представника в судове засідання не
забезпечив. Представник відповідача 1
проти позову заперечив. Представник
відповідача 2 подав відзив на позовну
заяву. Питання про вирішення заяви про
вжиття заходів про забезпечення позову
суд відклав до наступного судового
засідання. Судом відкладено розгляд
справи на 11.02.2014 року.

У судове засідання 11.02.2014 року
представник позивача не з'явився.
Представник відповідача 2 подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи. Судом продовжено
строк розгляду справи та відкладено її
розгляд на 18.02.2014 року.

У судове засідання 18.02.2014 року
представник позивача повторно не
з'явився. Заяв, клопотань сторони не
подавали.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представники
сторін відмовилися.

Представникам сторін, що брали участь у
судовому засіданні, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо їх
прав та обов'язків, зокрема про право
заявляти відводи судді.

У судовому засіданні 18.02.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору. Заступник прокурора
Львівської області в інтересах держави
в особі Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України (надалі по
тексту рішення - позивач) звернувся до
суду з позовом до Управління
капітального будівництва Львівської
міської ради (надалі по тексту рішення -
відповідач-1, замовник згідно з
договором) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівбудмережі»
(надалі по тексту рішення - відповідач-2,
підрядник згідно з договором) про
визнання недійсним та скасування
результатів відкритих торгів,
проведених комітетом з конкурсних
торгів Управління капітального
будівництва Львівської міської ради із
закупівлі робіт з реконструкції вул.
Мечнікова у м. Львові від 09.10.2013 року, та
про визнання недійсним договору від
07.11.2013 року № 22 на реконструкцію вулиці
Мечнікова.

Прокурор та позивач вважають дії
відповідачів неправомірними, такими,
що порушують вимоги законодавства і не
відповідають вимогам документації
конкурсних торгів, що проводилися
09.10.2013 року комітетом з конкурсних
торгів Управління капітального
будівництва Львівської міської ради.
Згідно з результатами відкритих торгів
із закупівлі робіт з реконструкції вул.
Мечнікова переможцем оголошено
відповідача-2, однак, на думку позивача,
учасник ТОВ «Львівбудмережі» не надав
документального підтвердження досвіду
виконання аналогічних договорів, чим
порушив вимоги документації
конкурсних торгів.

Одночасно з позовною заявою, а також, у
поданих письмових поясненнях, прокурор
просить з метою забезпечення позову
заборонити Управлінню капітального
будівництва Львівської міської ради та
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Львівбудмережі»
вчиняти будь-які дії по виконанню
договору № 22 на реконструкцію вул.
Мечнікова.

Представник відповідачів проти
позовних вимог заперечили, про що
зазначили у поданих відзивах.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 05.07.2013 року
рішенням комітету з конкурсних торгів
Управління капітального будівництва
Львівської міської ради, оформленим
протоколом № 16, затверджено
документацію конкурсних торгів
закупівлі робіт з реконструкції вул.
Мечнікова (від вул. Пекарська до вул.
Личаківська).

12.08.2013 рiшенням (протоколом № 21)
комітету з конкурсних торгів
затверджено змiни до документацiї
торгів, зокрема, стосовно перенесення
терміну подання та розкриття
пропозицій з 22.08.2013 року до 18.09.2013 року у
зв'язку зі зміною вартості закупівлі з
44 млн. грн.. до 54 млн. грн.

Відповідно до протоколу оцінки
пропозицій учасникiв, копія якого
долучена до позовної заяви, 09.10.2013 року
пропозиції учасників - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Львівбудмережі», Публічного
акціонерного товариства «Львівське
спеціалізоване будівельно-монтажне
управління № 1», Товариства з
додатковою відповідальністю «Шляхове
ремонтно-будівельне управління № 65»
відповідають вимогам документації
конкурсних торгів та Закону України
«Про здійснення державних закупівель».
Згідно з п. 6 протоколу оцінка
пропозицій конкурсних торгів
здійснюється на основі критерію - ціна.

Комітетом з конкурсних торгів визнано
переможцем конкурсу ТОВ
«Львiвбудмережi» та акцептовано
пропозицiю цього учасника як
найдешевшу та згiдно з методикою оцiнки
найбiльш економiчно вигiдною на суму 46 760
658 грн., на підставі чого 07.11.2013 року між
відповідачем-1 та відповідачем-2
укладено договір № 22 на реконструкцію
вул. Мечнікова (від вул. Пекарська до
вул. Личаківська) (надалі по тексту
рішення - договір).

Згідно з п. 1.1 договору підрядник
зобов'язується власними силами і
засобами в обумовлений строк у
відповідності до замовлення і вимог
проектно-кошторисної документації,
будівельних норм та правил виконати
роботи з реконструкції по об'єкту
«реконструкція вул. Мечнікова (від вул.
Пекарська до вул. Личаківська)», а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконані роботи. Згідно з п. 2.1
договору договірна ціна на момент
укладення договору є твердою і
становить 46 760 658 грн.

Додатками до документації торгів
відповідач-2 подав довідку про
професійну структуру і кваліфікацію
працівників станом на 10.09.2013 року, а
також довідку про наявність досвіду у
відповідній галузі робіт, копії яких
знаходяться в матеріалах справи.

На підставі ст. 8 Закону України «Про
здійснення державних закупівель»
позивачем проведено моніторинг
закупівлі робіт з реконструкції вул.
Мечнікова у м. Львові, яка проводилась
відповідачем-1 за процедурою «відкриті
торги», в ході якої виявлено ряд
порушень щодо невідповідності
документів замовника вимогам
законодавства у сфері державних
закупівель та щодо невідповідності
порядку проведення процедур закупівлі,
про що складено висновок № 3304-05 від
13.11.2013 року, копія якого знаходиться в
матеріалах справи, яким встановлено
невідповідність пропозиції конкурсних
торгів Публічного акціонерного
товариства «Львівське спеціалізоване
будівельно-монтажне управління № 1»
вимогам документації та неврахування
вимог форми реєстру отриманих
пропозицій конкурсних торгів
замовником.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають до задоволення
з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено,
що прокурор звернувся з позовом до
відповідачів в інтересах держави в
особі Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України, яким
виявлено порушення вимог
законодавства у сфері здійснення
державних закупівель.

Порядок здійснення відкритих торгів у
сфері здійснення державних закупівель
регулюється насамперед Законом
України «Про здійснення державних
закупівель».

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України
«Про здійснення державних закупівель»
замовник має право з власної
ініціативи чи за результатами запитів
внести зміни до документації
конкурсних торгів, продовживши строк
подання та розкриття пропозицій
конкурсних торгів не менше ніж на сім
днів, та повідомити письмово протягом
одного робочого дня з дня прийняття
рішення про внесення зазначених змін
усіх осіб, яким було видано
документацію конкурсних торгів.
Відтак, протокол від 12.08.2013 року
складений у відповідності до названого
положення, а зміна вартості закупівлі
здійснена у встановленому законом
порядку.

Кваліфікаційні критерії встановлені
статтями 16, 17 названого закону. Зокрема,
замовники у разі проведення процедур
закупівель, крім випадків,
установлених частиною третьою цієї
статті, визначають кваліфікаційні
критерії до учасників або учасників
попередньої кваліфікації з числа тих,
що встановлені частиною другою цієї
статті. Замовник може встановлювати
такі кваліфікаційні критерії:
наявність обладнання та
матеріально-технічної бази, у тому
числі власних виробничих потужностей
та/або центрів обслуговування на
території України; наявність
працівників відповідної кваліфікації,
які мають необхідні знання та досвід;
наявність документально
підтвердженого досвіду виконання
аналогічних договорів; наявність
фінансової спроможності (баланс, звіт
про фінансові результати, звіт про рух
грошових коштів, довідка з
обслуговуючого банку про відсутність
(наявність) заборгованості за
кредитами).

Відповідно до абз. 7-9 Листа щодо змін,
внесених до Закону України "Про
здійснення державних закупівель" №
3302-05/19458-06 від 06.06.2013 року законом
передбачено право замовника
самостійно визначати кваліфікаційні
критерії до учасників або учасників
попередньої кваліфікації з числа тих,
що встановлені частиною другою статті
16 Закону. При цьому слід зазначити, що
документація конкурсних торгів може
містити як весь перелік таких
критеріїв, так і один або декілька. З
огляду на викладене, замовник може
встановлювати такий кваліфікаційний
критерій, як наявність обладнання та
матеріально-технічної бази, у тому
числі власних виробничих потужностей
та/або центрів обслуговування на
території України, зазначаючи у
документації конкурсних торгів
інформацію про спосіб документального
підтвердження відповідності учасників
такому критерію. Разом з тим зміст
інформації, яку необхідно підтвердити,
а також перелік документів, якими
учасник повинен підтвердити свою
відповідність зазначеному критерію,
визначається замовником самостійно,
виходячи зі специфіки предмета
закупівлі з урахуванням частини
третьої статті 5 Закону та дотриманням
принципів, закріплених у статті 3
Закону. Усі пропозиції конкурсних
торгів або кваліфікаційні пропозиції,
які відповідають кваліфікаційним
критеріям, встановленим частиною
другою цієї статті, та за відсутності
інших, передбачених Законом України
"Про здійснення державних закупівель",
підстав для їх відхилення,
допускаються до оцінки згідно з
частиною п'ятою статті 16 названого
Закону.

Комітетом конкурсних торгів визначено
квалiфiкацiйнi вимоги в частинi наявностi
працiвникiв вiдповiдної квалiфiкацiї, якi
мають необхiднi знання та досвід.

Згiдно з додатком № 2 документацiї
конкурсних торгів учасники зобов'язанi
подати довiдку від уповноваженого
органу про те, що вищевказанi особи не
були засудженi за вказанi злочини.
Пунктом 9.9. роздiлу 9 наказу
Міністерства внутрiшнiх справ України
№ 823/188 від 23.08.2002 року «Про затвердження
інструкції про порядок формування,
ведення та використання
оперативно-довідкового i
дактилоскопiчного облiку в органах
внутрiшнiх справ та органах(установах)
кримiнально-виконавчої системи
України», передбачено, що iнформацiю про
судимiсть (несудимiсть) за особистими
зверненнями громадян надають
територiальнi УOI-ВОI, а саме Управлiння
(вiддiли) оперативної iнформацiї при ГУ
МВС України за мiсцем останнього
постiйного мешкання цих громадян.

У довiдцi, поданiй Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Львiвбудмережi», крім перелiчених
працівників підприємства, зроблено
примiтку про те, що у разi акцепту
пропозицiї пiдприємство залучатиме й
iнших спецiалiстiв. За виникнення такої
потреби пiдприемство-виконавець робiт
має право укладати договори субпiдряду
та залучати до виконання робiт iншi
органiзацiї. Це є прерогативою
пiдрядника, тому не може
квалiфiкуватися, як невiдповiднiсть
квалiфiкацiйним критерiям.

У пропозиції конкурсних торгів ТзОВ
«Львiвбудмережi» мiститься інформацiйна
довiдка з єдиного державного реєстру
осiб, якi вчинили корупцiйнi
правопорушення, де вказано, що в peєстpi
осiб, якi вчинили корупцiйнi
правопорушення, iнформацiя про
директора ТзОВ «Львiвбудмережi»
вiдсутня, а також довiдка Управлiння
iнформацiйно- аналiтичного забезпечення
ГУМВС у Львiвськiй областi про те, що
дана особа до кримiнальної
вiдповiдальностi не притягується,
засудженою за кримiнальними справами
не значиться та в розшуку не перебуває.

Суд звертає увагу на те, що основним
критерієм оцінки на торгах була ціна,
за якою обиралась найбільш економічна
вигідна пропозиція з метою максимально
ефективного використання бюджетних
коштів.

Крім цього, висновком Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України № 3304-05 від 13.11.2013 року, яким
обґрунтовує свої вимоги позивач, не
встановлено порушення вимог
законодавства зі сторони Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Львівбудмережі».

Відтак, твердження позивача про
невідповідність поданих відповідачем-2
документів для участі в конкурсних
торгах є необґрунтованим і
недоведеним, а дії членів комітету з
конкурсних торгів правомірними і
такими, що відповідають вимогам
законодавства.

Стосовно вимоги позивача про визнання
недійсним договору № 22 на
реконструкцію вул. Мечнікова (від вул.
Пекарська до вул. Личаківська) суд
зазначає наступне.

Відповідно до абз. 5 п. 2.10 Постанови
Пленуму вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
у силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Як зазначено в ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Як зазначається у п. 3.7 Постанови
Пленуму вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
необхідною умовою для визнання
господарського договору недійсним як
такого, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства
(частина перша статті 207 ГК України), є
наявність наміру хоча б у однієї з
сторін щодо настання відповідних
наслідків.

До господарських договорів, що
підпадають під ознаки відповідної
норми, слід відносити ті, що посягають
на суспільні, економічні та соціальні
основи держави і суспільства і
спрямовані, зокрема, на використання
всупереч законові державної або
комунальної власності; незаконне
заволодіння, користування
розпорядження (в тому числі відчуження)
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(статті 14, 15 Конституції України);
відчуження викраденого майна;
виробництво і відчуження певних
об'єктів, вилучених або обмежених у
цивільному обігу (відповідні види
зброї, боєприпасів, наркотичних
засобів, іншої продукції, що має
властивості, небезпечні для життя та
здоров'я громадян, тощо); виготовлення і
поширення літератури та іншої
продукції, що пропагує війну,
національну, расову чи релігійну
ворожнечу; приховування від
оподаткування доходів, інше ухилення
від сплати податків; виготовлення чи
збут підроблених документів і цінних
паперів; незаконне вивезення за кордон
валютних коштів, матеріальних чи
культурних цінностей; використання
власного майна на шкоду інтересам
суспільства, правам, свободі і гідності
громадян.

Для прийняття рішення зі спору
необхідно встановлювати, у чому
конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета
укладення господарського договору,
якою із сторін і в якій мірі виконано
зобов'язання, а також наявність наміру
у кожної із сторін. Наявність такого
наміру у сторін (сторони) означає, що
вони (вона), виходячи з обставин справи,
усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність
укладуваного договору і суперечність
його мети інтересам держави і
суспільства та прагнули або свідомо
допускали настання протиправних
наслідків. Намір юридичної особи
визначається як намір тієї посадової
або іншої фізичної особи, яка підписала
договір, маючи на це належні
повноваження. За відсутності останніх
наявність наміру у юридичної особи не
може вважатися встановленою.

Пiдсумовуючи наведені положення
законодавства, надавши оцінку наявним
у матеріалах справи доказам, суд
приходить до висновку, що сторони
оспорюваного заступником прокурора
областi вказаного договору дотрималися
змicту правочину, який не суперечить
Цивільному кодексу України, iншим актам
цивiльного законодавства, а також
інтересам держави i суспiльства, його
моральним засадам; сторони, якi вчинили
правочин, мали необxiдний обсяг
цивiльноi дiєздатностi; волевиявлення
учасникiв правочину були вiльним i
вiдповiдали ix внутрiшнiй волi; правочин є
спрямований на реальне настання
правових наслiдкiв, що обумовленi ним.
Відтак, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів
до забезпечення позову суд зазначає
наступне.

Заявник вважає за необхідне заборонити
відповідачу-1 здійснювати будь-які
платежі за договором від 07.11.2013 року,
Управлінню державного казначейської
служби у львівській області приймати
документи для здійснення виплат, а
відповідачу-2 проводити будь-які дії на
виконання вказаного договору.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України 26.12.2011 року N 16 «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову» достатньо
обґрунтованим для забезпечення позову
є підтверджена доказами наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного виду
забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду.

Як встановлено судом, грошові кошти на
виконання договору від 07.11.2013 року № 22,
відповідачем 1 не сплачувались.

В матеріалах справи також відсутні
докази про здійснення відповідачами
будь-яких господарських операцій,
спрямованих на виконання умов договору
від 07.11.2013 року № 22. В судових
засіданнях представники відповідачів
вказали, що до завершення судового
розгляду справи відповідачі договір
виконувати не планують.

Враховуючи обставини справи та
відсутність конкретизованих
достовірних підтверджень поданої
представником прокуратури заяви про
вжиття заходів до забезпечення позову,
суд не вбачає підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до п. 4.6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України», приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повної або часткової відмови в позові
судовий збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам).
Відтак, суд покладає сплату судового
збору на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 66, 67, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

В задоволенні заяви про вжиття заходів
до забезпечення позову, викладеної у
тексті позовної заяви від 03.12.2013 року,
відмовити.

Стягнути з Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України (01008, м.Київ,
вул. Михайла Грушевського, будинок 12/2,
) 3 441 грн. 00 коп. судового
збору в дохід державного бюджету.

Наказ про примусове виконання рішення
в частині розподілу судових витрат
видати в порядку статті 116
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 24.02.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.