КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р. Справа№ 910/1943/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників сторін:

позивача: Гусаківський С.А.,
довіреність №332/121-10-50 від 14.02.2014 року,

відповідача 1: Мотрук М.В., довіреність
б/н від 20.01.2014 року,

відповідача 2: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар"

на рішення господарського суду м. Києва

від 20.11.2013 року

у справі №910/1943/13 (головуючий суддя -
Чинчин О.В., судді - Любченко М.О.,
Котков О.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "По виробництву інсулінів
"Індар"

до 1.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індар"

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Індар"

про визнання недійсним Договору
відступлення права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "По
виробництву інсулінів "Індар"
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Індар" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Індар"
про визнання недійсним Договору
відступлення права вимоги на суму 5 410 750
гривень 00 копійок від 16.02.2012 року,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Індар" -
первісний кредитор та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Індар" -
новий кредитор.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 20.11.2013 року у позові Приватного
акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" -
відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство "По
виробництву інсулінів "Індар"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення господарського суду м. Києва
від 20.11.2013 року по справі №910/1943/13
повністю та постановити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ
"По виробництву інсулінів "Індар"
повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

У письмових поясненнях, поданих 18.02.2014
року представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного суду, апелянт
просить суд змінити рішення
господарського суду м. Києва від 20.11.2013
року у справі №910/1943/13 шляхом
зазначення у мотивувальній частині
іншої підстави для відмови у
задоволенні позову, а саме визнати, що
договір про відступлення права вимоги
від 16.02.2012 року на суму 5410750,00 грн. є
нікчемним, оскільки порушує публічний
порядок.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні просив суд залишити
оскаржуване рішення без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явився, відзиву на
апеляційну скаргу не подав, причини
неявки суду не повідомив, про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Апеляційний господарський суд
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановив наступне.

20 липня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Індар" ("Продавець") та Приватним
акціонерним товариством "По
виробництву інсулінів "Індар"
("Покупець") укладено Договір №2007-1
купівлі-продажу (далі - Договір
купівлі-продажу).

Пунктом 1.1. Договору купівлі-продажу
визначено, що Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця
субстанцію інсуліну людини, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його на умовах Договору.

Кількість та ціна вказуються в
Специфікації, яка є невід'ємною
частиною Договору (пункт 1.2. Договору).

Відповідно до видаткової накладної
№ТД-0000265 від 29 липня 2011 року, Товариство
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Індар" поставило Приватному
акціонерному товариству "По
виробництву інсулінів "Індар"
субстанцію інсуліну людини на загальну
суму 5 410 750 гривень 00 копійок.

Як вбачається з матеріалів справи, 16
лютого 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Індар" ("Первісний кредитор") та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Індар" ("Новий
кредитор") укладено Договір
відступлення права вимоги.

Пунктом 1.1. Договору відступлення права
вимоги визначено, що в порядку та на
умовах, встановлених Договором,
Первісний кредитор відступає, а Новий
кредитор набуває право вимоги за
зобов'язанням між Первісним кредитором
та Приватним акціонерним товариством
"По виробництву інсулінів "Індар"
("Боржник"), яке виникло за Договором
№2007-1 від 20 липня 2011 року в сумі 5 410 750
гривень 00 копійок.

Відступлене право вимоги складає собою
право первісного кредитора на
погашення Боржником заборгованості за
Договором в сумі 5 410 750 гривень 00
копійок, а також право пред'являти до
Боржника вимоги про стягнення пені за
прострочення виконання зобов'язання
завдані порушенням зобов'язання за
Договором (пункт 1.2. Договору
відступлення права вимоги).

Відповідно до пункту 1.3. Договору
відступлення права вимоги, за
відступлення права вимоги Новий
кредитор зобов'язується сплатити
Кредиторові кошти в сумі 5 410 750 гривень
00 копійок в 3-х місячний строк з моменту
добровільної сплати Боржником коштів
на користь Нового кредитора за даними
Договорами в сумі 5 410 750 гривень 00
копійок, або ж їх стягнення в
примусовому порядку, відповідно до
вимог чинного законодавства України.

З моменту підписання Договору всі
права та обов'язки Первісного
кредитора за Основним Договором
повністю переходять до Нового
кредитора (пункт 1.4. Договору
відступлення права вимоги).

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що Договір
відступлення права вимоги на суму 5 410 750
гривень 00 копійок від 16.02.2012 року,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Індар" -
первісний кредитор та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Індар" -
новий кредитор зачіпає інтереси та
порушує права Приватного акціонерного
товариства "По виробництву інсулінів
"Індар", оскільки на виконанні у відділі
примусовго виконання рішень Державної
виконавчої служби України знаходиться
Наказ №5/143 виданий господарським судом
м. Києва про стягнення з відповідача 2
на користь позивача 17 281 013 гривень 00
копійок. При цьому стягнути кошти
виявляється неможливим, оскільки
відносно Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Індар"
господарським судом Вінницької
області 18.07.2012 року порушено справу про
банкрутство. Відповідач 2 умисно
банкрутує і за змовою з відповідачем 1
намагається перевести дебіторську
заборгованість з підприємства, яке
знаходиться в процедурі банкрутства на
діюче підприємство. Враховуючи взаємну
заборгованість між позивачем та
відповідачем 2, укладення оспорюваного
договору і зменшення обсягу
дебіторської заборгованості
відповідача 2 позбавляє позивача
можливості укладення мирової угоди з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Індар"
в рамках справи про банкрутство шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог. Також, позивач зазначив, що
ухвалою господарського суду
Львівської області від 27.07.2012 року у
справі №5015/3082/12 повернуто позовну
заяву за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індар" до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Пластфарма" та Приватного
акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" про
стягнення 17 298 824 гривень 00 копійок за
договором відступлення права вимоги
від 16.02.2012 року, за яким відступлення
права вимоги Первісний кредитор
відступає право вимоги за
зобов'язаннями, які виникли з 11-ма
договорами, серед яких також вказаний
Договір №2007-1 від 20 липня 2011 року в сумі
5 410 750 гривень 00 копійок. Однак, в даний
час на розгляді господарського суду
Львівської області знаходиться справа
№5015/3554/12 між ТОВ "Індар, ТОВ "Пластфарма"
та ПрАТ "Індар" про стягнення 5 410 750
гривень 00 копійок за Договором
відступлення права вимоги б/н від 16.02.2012
року. Тобто, з наявної інформації
слідує, що відповідач 2 двічі відступив
право вимоги за Договором №2007-1 від 20
липня 2011 року. Таким чином, оспорюваний
договір є правочином, який порушує
публічний порядок, оскільки він
спрямований на незаконне заволодіння
майном юридичної особи.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів (стаття 20
Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту
цивільних прав та інтересів
визначається ч. 2 cт. 16 Цивільного
кодексу України, до яких, зокрема,
відноситься визнання правочину
недійсним. Аналогічні положення
містить ст. 20 Господарського кодексу
України.

За приписом статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" визначено, що вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків.

Згідно ст.ст. 215 та 216 Цивільного кодексу
України суди розглядають справи за
позовами: про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину.

За приписами ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

За змістом п. 2.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
закону має оцінюватися господарським
судом стосовно законодавства, яке
діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, приймаючи до уваги
положення Цивільного кодексу України
та Господарського процесуального
кодексу України, позивачем при
зверненні до суду з вимогами про
визнання договору недійсним повинно
бути доведено наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15,
16 Цивільного кодексу України, статті 20
Господарського кодексу України та
Господарського процесуального кодексу
України, застосування певного способу
судового захисту вимагає доведеності
належними доказами сукупності таких
умов: наявності у позивача певного
суб'єктивного права (інтересу);
порушення (невизнання або оспорювання)
такого права (інтересу) з боку
відповідача; належності обраного
способу судового захисту (адекватність
наявному порушенню та придатність до
застосування як передбаченого
законодавством), і відсутність
(недоведеність) будь-якої з означених
умов унеможливлює задоволення позову.

Як вбачається з позовної заяви
Приватного акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар", в
обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що оспорюваний
договір є правочином, який порушує
публічний порядок, оскільки він
спрямований на незаконне заволодіння
майном юридичної особи.

Статтею 512 Цивільного кодексу України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок, в тому числі, передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Суд зазначає, що відступлення права
вимоги є договірною передачею вимог
первісного кредитора новому
кредиторові та відбувається на
підставі укладення між ними
відповідного договору.

Відповідно до статті 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Тобто, зі змісту даної статті
вбачається, що заміна кредитора
можлива тільки у зобов'язанні,
існуючому на момент укладення угоди
про відступлення права вимоги, і тільки
у відношенні прав (вимог), що виникли на
момент укладення цієї угоди, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов'язанні
допускається шляхом відступлення
права вимоги на підставі правочину
протягом усього часу існування
зобов'язання, якщо це не суперечить
договору та не заборонено законом.

Пунктом 1.1. Договору відступлення права
вимоги визначено, що в порядку та на
умовах, встановлених Договором,
Первісний кредитор відступає, а Новий
кредитор набуває право вимоги за
зобов'язанням між Первісним кредитором
та Приватним акціонерним товариством
"По виробництву інсулінів "Індар"
("Боржник"), яке виникло за Договором
№2007-1 від 20 липня 2011 року в сумі 5 410 750
гривень 00 копійок.

Суд зазначає, що до матеріалів справи
не надано належних та допустимих
доказів на підтвердження оскарження
або визнання недійсним Договору 2007-1
від 20 липня 2011 року.

Таким чином, сторонами у спірному
договорі 16 лютого 2012 року було
погоджено відступлення права вимоги,
яке виникло з дійсного зобов'язання.

Відповідно до статтей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд наголошує на тому, що при зверненні
до суду з даним позовом, позивачем до
матеріалів справи не додано належних
доказів, в розумінні статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, які б свідчили про
спрямованість оспорюваного договору
на незаконне заволодіння майном
Приватного акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар".

Стосовно доводів представника
Приватного акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" про те, що
підставою для визнання Договору
відступлення права вимоги суму 5 410 750
гривень 00 копійок від 16.02.2012 року також
є наявність укладеного між тими ж
сторонами Договору відступлення права
вимоги на суму 17 298 824 гривні 00 копійок
від 16.02.2012 року, за яким Первісний
кредитор відступив право вимоги за
зобов'язаннями, які виникли з 11-ма
договорами, серед яких також вказаний
Договір №2007-1 від 20 липня 2011 року в сумі
5 410 750 гривень 00 копійок, суд зазначає
наступне.

Частинами 1 та 2 статті 180
Господарського кодексу України
визначено, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів
(частина 1 статті 181 Господарського
кодексу України).

Суд зазначає, що сторонами даної справи
не було надано для огляду оригінал
Договору відступлення права вимоги на
суму 17 298 824 гривні 00 копійок від 16.02.2012
року та його належну копію для
долучення до матеріалів справи. Крім
того, як вбачається з письмових
пояснень відповідача 1, які містяться в
матеріалах справи, між відповідачем 1
та відповідачем 2 було укладено тільки
Договір відступлення права вимоги суму
5 410 750 гривень 00 копійок від 16.02.2012 року.

Відповідно до частини 8 статті 181
Господарського кодексу України, у разі
якщо сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

Таким чином, враховуючи неможливість
сторонами справи надати для огляду
оригінал Договору відступлення права
вимоги на суму 17 298 824 гривні 00 копійок
від 16.02.2012 року, за яким Первісний
кредитор відступив право вимоги за
зобов'язаннями, які виникли з 11-ма
договорами, серед яких також вказаний
Договір №2007-1 від 20 липня 2011 року в сумі
5 410 750 гривень 00 копійок та відсутність
в матеріалах справи доказів фактичного
виконання вказаного договору, суд
зазначає, що Договір відступлення
права вимоги на суму 17 298 824 гривні 00
копійок від 16.02.2012 року, за яким
Первісний кредитор відступив право
вимоги за зобов'язаннями, які виникли з
11-ма договорами, серед яких також
вказаний Договір №2007-1 від 20 липня 2011
року в сумі 5 410 750 гривень 00 копійок, є
неукладеним.

На підставі викладеного та з
урахуванням встановлених обставин
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги Приватного акціонерного
товариства "По виробництву інсулінів
"Індар" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індар" та Товариства
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Індар" про визнання недійсним
Договору відступлення права вимоги на
суму 5 410 750 гривень 00 копійок від 16.02.2012
року, укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Індар" - первісний кредитор та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Індар" - новий
кредитор є необґрунтованими та
безпідставними, а тому не підлягають
задоволенню.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду м. Києва від 20.11.2013
року у справі №910/1943/13 прийнято з повним
і достовірним встановленням всіх
фактичних обставин, які мають значення
для вирішення даного спору, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар"
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з цим, Київський апеляційний
господарський суд не вбачає підстав
для скасування рішення господарського
суду м. Києва від 20.11.2013 року у справі
№910/1943/13.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 20.11.2013 року у справі №910/1943/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" - без
задоволення.

2. Матеріали справи №910/1943/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран