ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2014 р.
Справа № 922/942/13-г

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Івакіна В.О. , суддя Тихий П.В.

при секретарі - Шевцові Є.О

за участю представників сторін:

представник позивача - Ластовецький
С.Г. (дов.№б/н від 13.01.2014 року);

представник першого відповідача - не
з'явився;

представник другого відповідача - не
з'явився;

представник третього відповідача -
Добреля В.Ю. (дов.№1227 від 01.03.2013 року);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг", м.
Київ (вх.№3936Х/1-43) на рішення
господарського суду Харківської
області від 26 листопада 2013 року по
справі №922/942/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг", м.
Київ

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма
"Агрокомплект", с. Олександровка

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково виробнича
фірма "Сінтал'Д", м. Харків

3. Sintal Agriculture Public Limited, Nicosia, Cyprus.

про стягнення 1211788,36 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року позивач, ТОВ
"УніКредит Лізинг", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
відповідачів, ТОВ Агрофірми
"Агрокомплект" та ТОВ "Сінтал'Д", в якій
просив стягнути з відповідачів
заборгованість за Договором
фінансового лізингу № 2918L11/00-LD від
22.07.2011р. у загальній сумі 1211788,36 грн., в
т.ч. 1164869,38 грн. - сума заборгованості за
лізинговими платежами, 840,77 грн. - сума
інфляційних втрат, 7679,71 грн. - 3% річних
за час прострочення, 38398,50 грн. - сума
неустойки за прострочення виконання.
Судові витрати по справі позивач
просив покласти на відповідачів.

Ухвалою господарського суду від
Харківської області від 13.05.2013р. до
участі у справі залучено в якості
третього відповідача Sintal Agriculture Public
Limited, Nicosia, Cyprus.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2013
року (суддя Яризько В.О.) позов
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма
"Агрокомплект" з Науково-виробничої
фірми "Сінтал'Д" товариства з обмеженою
відповідальністю Sintal Agriculture Public Limited на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"
основну заборгованість у сумі 96956,26
грн., інфляційні втрати в сумі 89,10 грн., 3%
річних у сумі 977,61 грн., пеню в сумі 4874,83
грн. Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "Козіївське" на
користь товариства обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"
витрати по сплаті судового збору в сумі
2057,96 грн., витрати на послуги адвоката в
сумі 1000,00 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг" з
рішенням господарського суду не
погодилось, звернулась до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2013
у справі № 922/942/13-г та прийняти нове
рішення по справі, яким Стягнути
солідарно з Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма
"Агрокомплект" з Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково виробнича
фірма "Сінтал'Д" та Sintal Agriculture Public Limited на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"
заборгованість за договором
фінансового лізингу № 2918L11/00-LD від
22.07.2011 р. в сумі 1211788,36 грн. Судові
витрати по справі покласти на
відповідачів солідарно. Покласти на
відповідачів солідарно судові витрати
на послуги адвоката в розмірі 2000,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від розгляд справи
призначено на 13.02.2014 року

05.02.2014 року представник позивача подав
додаткові пояснення до апеляційної
скарги (вх.№1032), в якій зазначає, що в
позовній заяві позивач не вимагав від
відповідачів оплати предметів лізингу
в сумі 1067913,12 грн., натомість позивач
просив суд стягнути з 1-го та 2-го
відповідачів суму заборгованості за
лізинговими платежами у розмірі 1164869,38
грн. Зазначає, що лізингові платежі є
платою за користуванням предметом
лізингу, в той час як платою за перехід
права власності на предмет лізингу є
окремий платіж.

13.02.2014 року представник 1-го відповідача
подав відзив на апеляційну скаргу
позивача (вх.№1300), в якій вважає, що
апеляційна скарга, не підлягає
задоволенню, оскільки мотиви,
зазначені в даній скарзі с
безпідставними та необґрунтованими, а
рішення суду першої інстанції ухвалено
у відповідності до вимог чинного
законодавства. враховуючи всі фактичні
обставини справи, в межах наданих суду
повноважень, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2013
року у справі №922/942/13 залишити без змін

В судове засідання 13.02.2014 з'явились
представник позивача та представники
першого, другого та третього
відповідачів.

Представник позивача підтримує
апеляційну скаргу, представники
відповідачів заперечують проти
апеляційної скарги.

13.02.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 19.02.2014 року до 12:00
год.

19.02.2014 року представник 3-го відповідача
подав відзив на апеляційну скаргу
позивача (вх.№1533), в якій вважає,
апеляційна скарга, не підлягає
задоволенню, оскільки мотиви,
зазначені в даній скарзі є
безпідставними та необґрунтованими,
рішення суду першої, інстанції
ухвалено у відповідності до вимог
чинного законодавства України, вірно
застосовано судом норми матеріального
права, в повному обсязі з'ясовано
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Після перерви в судове засідання
з'явились представник позивача, та
представник третього відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши доводи апеляційних
скарг в межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "УніКредит Лізинг" (позивач,
лізингодавець) та ТОВ Агрофірма
"Агрокомплект" (1-відповідач,
лізингоодержувач) було укладено
Договір фінансового лізингу від 22.07.2011
року № 2918L11/00-LD (далі - Договір). (т.1, а.с.
13-23).

Згідно умов Договору лізингодавець
прийняв на себе зобов'язання придбати у
власність від продавця предмет лізингу
відповідно до встановлених
лізингоодержувачем умов придбання та
технічних характеристик (специфікацій)
та передати його у користування
лізингоодержувача на строк та на
умовах, визначених цим Договором, а
1-відповідач зобов'язався прийняти
предмет лізингу в користування та
сплачувати лізингодавцю лізингові
платежі, інші комісії, які зазначені в
додатку "Тарифи" до цього Договору, який
є його невід'ємною частиною, та
виконувати інші обов'язки, передбачені
цим Договором та чинним законодавством
(п.1.1 Договору).

У додатках до Договору № 2918L11/01, 2918L11/02,
2918L11/03, 2918L11/04, 2918L11/05 від 22.07.2011 р.
сторонами Договору лізингу визначено
предмети лізингу, їх ціну, графіки
платежів за Договором лізингу.

У відповідності до додатків до
Договору предметом лізингу, що
передається 1-відповідачу в
користування є:

- трактор NEW HOLLAND Т8.390 (2011 р.в., сер. №
ZBRC02621);

- трактор NEW HOLLAND Т8.390 (2011 р.в., сер. №
ZBRC03035);

- дискова борона Саse, RМХ 370 (2011 р.в., сер.
JFH0052341);

- дискова борона Саse, RМХ 370 (2011 р.в., сер.
JFH0052346).

Загальна вартість предмета лізингу,
яка зазначена в додатках до Договору
складає 498000,00 доларів США, в т.ч. ПДВ, що
на день їх складання становить 3984996,00
грн.

На підставі додаткової угоди №1 від
10.08.2011р. до Договору лізингу, сторони
дійшли згоди викласти в новій редакції
Додатки до Договору, внаслідок чого
кінцева вартість предмета лізингу
становить 498443,22 доларів США, що на день
їх складання становить 3979869,10 грн. (т .1,
а.с. 26-30).

Сторонами в Договорі визначено істотні
умови, а саме: предмету лізингу та його
вартість; строк, на який 1-відповідачу
надається право користування
предметом лізингу (строк лізингу);
початок та кінець строку лізингу,
розмір першого лізингового платежу,
щомісячний платіж; графік платежів;
умови передачі предмета лізингу у
власність лізингоодержувача після
закінчення строку лізингу та інше.

Як зазначає позивач, на виконання умов
Договору лізингу ним було укладено
Договір купівлі-продажу № 2918L11/00-LD/PC
від 22.07.2011 року техніки, яка була
передана 1-відповідачу на виконання
Договору.

Передача предмету лізингу
1-відповідачу в користування
підтверджується Актом приймання -
передачі від 10.08.2011 року.

Таким чином, позивачем були виконані
умови Договору фінансового лізингу №
2918L11/00-LD від 22.07.2011р.

Згідно пункту 5.1. Договору фінансового
лізингу передбачено, що складові
лізингових платежів, їх суми та дати
платежів визначені в Графіку
лізингових платежів, який містяться у
Додатках до цього Договору, та є його
невід'ємною частиною.

Відповідно до зазначеного Графіку
лізингових платежів, перший лізинговий
платіж підлягав сплаті 10.09.2011 року, а
останній - 10.08.2013 року.

Матеріалами справи встановлено, що в
порушення умов договору фінансового
лізингу 1-відповідач не сплачував
своєчасно лізингові платежі, у зв'язку
з чим утворилась заборгованість.
Зазначений факт 1-відповідачем не
заперечується.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що 22.07.2011р. між позивачем,
1-відповідачем та товариством з
обмеженою відповідальністю "Сінтал'Д"
(2-відповідач) було укладено Договір
поруки № 2918L11-LD/SUR, за умовами якого
2-відповідач зобов'язався нести
солідарний обов'язок щодо виконання
умов Договору фінансового лізингу №
2918L11/00-LD від 22.07.2011р. 2-відповідач
зобов'язався безвідклично та безумовно
сплатити лізингодавцю за його першою
вимогою, всі необхідні платежі за
Договором фінансового лізингу
загальною сумою в гривневому
еквіваленті до 505869,37 доларів США, що на
день укладання цього Договору
становить 4047966,70 грн. (п. 1.1 Договору). (т.
1, а.с. 34-35).

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки
поручитель зобов'язався сплатити
платежі, зазначені в п.1.1 Договору
поруки, якщо йому надіслана
лізингодавцем письмова вимога
протягом 5 днів з дати такої вимоги без
будь-яких заперечень, перевірок або
виправдань щодо вимоги, без будь-яких
взаємозаліків, вирахувань або
утримань.

Крім того, 25.12.2012р. між Sintal Agriculture Public
Limited (3-відповідач) та НВФ "Сінтал'Д" ТОВ
укладений договір про забезпечення
зобов'язань за договором поруки №
2918L11/00-LD/SUR від 22.07.2011р., відповідно до п. 1
якого Sintal Agriculture Public Limite зобов'язалось
виконати зобов'язання НВФ "Сінтал'Д" ТОВ
у випадку невиконання останнім умов
договору поруки № 2918L11/00-LD/SUR від 22.07.2011р.
та сплатити всі необхідні платежі за
Договором фінансового лізингу №
2918L11/00-LD від 22.07.2011р.

15.02.2012р. позивач направив на адресу
2-відповідача вимогу № 355 щодо сплати
заборгованості 1-відповідача за
договором № 2918L11/00-LD від 22.07.2011р. в сумі
409173,36 грн. (т.1 а.с.36)

29.02.2012р. 1-відповідач листом № 18
звернувся до позивача з проханням
розглянути можливість зміни
лізингових платежів. (т.1, а.с. 37).

Сторонами було укладено додаткову
угоду № 2 до Договору від 16.07.2012р., якою
сторони погодили сплату
заборгованості відповідача, яка існує
на момент укладення додаткової угоди,
частинами та встановлені строки такої
сплати. Умовами додаткової угоди
передбачена сплата комісії за
реструктуризацію боргу. (т.1, а.с. 32-33).

1-відповідачем не заперечувався той
факт, що він продовжував і далі
порушувати умови Договору з
урахуванням додаткової угоди № 2.

1-відповідачем після 10.08.2012р. не було
здійснено жодного платежу.

03.10.2012р. позивачем була направлена
вимога № 2252 до 2-відповідача про сплату
простроченої заборгованості
1-відповідача в розмірі 256670,25 грн. (т.1,
а.с. 38).

Дана вимога була залишена без
відповіді, заборгованість не погашена.

25.10.2012р. позивачем направлено
повідомлення № 2527 до 1-відповідача, в
якому повідомлялось про наявність
простроченої заборгованості в розмірі
435899,79 грн. станом на 25.10.2012 року,
необхідність її сплати. (т.1, а.с. 39).

01.11.2012р. позивачем направлено
повідомлення № 2591 до 1-відповідача, в
якому повідомлялось про наявність
простроченої заборгованості в розмірі
435899,79 грн. станом на 30.10.2012 року ,
необхідність її сплати. (т.1, а.с. 39).

В підпункті а) пункту 11.1 Договору
лізингу сторонами погоджено, що
випадком невиконання умов Договору є
несвоєчасна сплата лізингоодержувачем
будь-якої суми, яку він повинен
сплатити. Наслідки такого порушення
передбачені п. 11.2 Договору лізингу за
якими Позивача наділено правом
відмовитися від Договору в
односторонньому порядку.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг) ,
або майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До Договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених параграфом б глави 58 ЦК
України -"Лізинг" та законом. До
відносин, пов'язаних з лізингом,
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж та положення про
договір поставки, якщо інше не
встановлено законом. Особливості
окремих видів і форм лізингу
встановлюються законом.

Пункт 3 частини 2 статті 11 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
встановлює обов'язок
лізингоодержувача своєчасно
сплачувати лізингові платежі.

В статті 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг", встановлено, що
лізингові платежі можуть включати:
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

З положень договору вбачається, що
обов'язок щодо придбання предмету
лізингу покладався на Позивача та
протягом усього строку дії цього
Договору предмет лізингу є його
власністю. Після закінчення строку
лізингу, при наявності умов, визначених
в розділі 8 цього Договору предмет
лізингу переходить у власність
Лізингоодержувача в порядку,
передбаченим цим Договором. (п.п. 1.1., 1.3.).

Умови Договору містять положення,
відповідно до яких Лізингодавець на
свій розсуд має право в
односторонньому порядку відмовитись
від Договору та вимагати повернення
предмета лізингу, якщо
Лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж повністю або
частково, і якщо прострочення платежу
становить більше одного місяця (п. 11.2.).

В матеріалах справи міститься
повідомлення позивача від 13.11.2012 р. № 2706
надіслане на адресу відповідача, про
відмову від Договору та повернення
предметів лізингу. У вказаному
повідомленні зазначено, що відповідач
прострочив виконання зобов'язань. У
зв'язку з тим, що прострочення
виконання зобов'язань триває більше 30
днів, Позивач повідомив Відповідача
про відмову від Договору в
односторонньому порядку та припинення
його дії, починаючи з 22.11.2012 р. Крім того,
повідомлення містило вимогу про
повернення предмету лізингу.

Згідно з розрахунком позивача
заборгованість 1-відповідача станом на
10.08.2013р. по лізинговим платежам складає
1164869,38 грн., яка включає в себе
відшкодування вартості предмету
лізингу та комісію, в тому числі і
комісію за реструктуризацію боргу за
додатковою угодою № 2.

Позивач вважає, що дані складові не
можна відокремлювати, оскільки це є
"лізинговий платіж".

Суд не погоджується з такою позицію
позивача, оскільки як в статті 16 Закону
України "Про фінансовий лізинг", так і
сторонами в договорі визначені
складові лізингового платежу, які
вираховуються окремо.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідач повернув Позивачу предмети
лізингу, що підтверджується актами
Державного виконавця та постановою про
закінчення виконавчого провадження,
які є у матеріалах справи.

Факт повернення предмету лізингу
позивачем не заперечується.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України, - зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Правові наслідки розірвання договору
визначає ст. 653 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Відповідно до частини четвертої статті
653 ЦК України сторони не мають права
вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання договору,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Тобто у зв'язку з несплатою у
встановлений Договором строк
періодичних лізингових платежів,
Позивач відмовився від Договору.
Договір припинив свою дію 22.11.2012р.
Предмет лізингу Відповідач повернув
Позивачу, а отже, право власності на
предмет лізингу до Відповідача не
перейшло.

З огляду на вищевикладене, та беручі до
уваги той факт, що предмет лізингу
повернутий позивачу та право власності
на предмет лізингу від ТОВ "УніКредит
Лізинг" до ТОВ АФ "Агрокомплект" не
перейшло, колегія суддів вважає
правомірним висновок суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позовних вимог позивача про
Відповідача відшкодування вартості
об'єкту лізингу в сумі в сумі 1067913,12 грн.,
яке залишилось у власності Позивача, та
відповідно Відповідно, не підлягають і
задоволенню вимоги в частині
нарахування неустойки, 3% річних,
інфляційних втрат на зазначену суму.

Аналогічна позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
01.10.2013р. у справі № 11/5005/2290/2012.

В судовому засіданні представники
відповідачів зазначали, що визнають
позовні вимоги в частині задоволення
їх господарським судом.

Щодо задоволення вимоги позивача про
стягнення лізингового платежу в
частині комісії лізингодавця за
передане у лізинг майно, колегія суддів
погоджується з господарським судом
першої інстанції, та зазначає наступне.

Виходячи з Розділу II Загальні
положення про договір, закріплених в
Цивільному кодексі України, з моменту
припинення Договору фінансового
лізингу свою дію 22.11.2012р, припинили свою
дію також додаткові угоди до нього, з
наведеного випливає, що нарахування
заборгованості на підставі Додаткової
Угоди №2 після її припинення, колегія
суддів вважає неправомірним.

З матеріалів справи вбачається, що
заборгованість, яка виникла у
1-відповідача за лізинговими платежами
в частині сплати комісії, в тому числі і
комісії за реструктуризацію боргу,
складає 96956,26 грн.

Колегія суддів погоджується в судом
першої інстанції, що наданий
1-відповідачем розрахунок
заборгованості в частині комісії є
обґрунтованим, такий розрахунок
відповідає умовам Договору з
урахуванням додаткових угод № 1, № 2.
(т.2, а.с. 36-39).

Заборгованість, що виникла у
1-відповідача за лізинговими платежами
в частині сплати комісії, в тому числі і
комісії за реструктуризацію боргу,
складає 96956,26 грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Пунктом 12.3 Договору лізингу
встановлено, що у випадку несплати
лізингоодержувачем в належний термін
будь-якої суми, яка має бути сплачена за
цим Договором, лізингоодержувач
сплачує лізингодавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки,
встановленої Національним банком
України, яка діяла протягом періоду
прострочення, за кожен день
прострочення.

1-відповідачем наданий контррозрахунок
пені, згідно з яким ним розрахована
пеня на суми заборгованості по
комісіям, які існували в різні періоди,
станом на 10.02.2013р. Сума нарахованої пені
складає 4874,83 грн. Наданий 1-відповідачем
розрахунок відповідає вимогам чинного
законодавства, умовам Договору,
фактичним відносинам, що склалися між
сторонами. (т.2, а.с. 39).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
іншій розмір процентів не встановлений
договором або законом.

1-відповідачем наданий контррозрахунок
3% річних та інфляційних втрат, згідно з
яким нарахування зроблені на суми
заборгованості по комісіям, які
існували в різні періоди, станом на
10.02.2013р. Сума нарахованих 3% річних
складає 977,61 грн., а інфляційних втрат -
89,10 грн. Наданий 1-відповідачем
розрахунок відповідає вимогам чинного
законодавства, умовам Договору,
фактичним відносинам, що склалися між
сторонами (т.2, а.с. 39).

З огляду на укладені між відповідачами
договори поруки, а також враховуючи
положення Цивільного кодексу України,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правомірно стягнуто
заборгованість з лізингових платежів в
частині комісійної винагороди в сумі
96956,26 грн., пені в сумі 4874,83 грн., 3% річних
у сумі 977,61 грн., інфляційних втрат у
сумі 89,10 грн. солідарно з ТОВ Агрофірма
"Агрокомплект", НВФ "Сінтал'Д" ТОВ, Sintal
Agriculture Public Limited, Nicosia.

Щодо вимоги позивача про покладення на
відповідачів солідарно судових витрат
на послуги адвоката в розмірі 2000,00 грн.,
колегія суддів вважає її
необґрунтованою, та документально не
підтвердженою, а отже задоволенню не
підлягає.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що твердження позивача,
викладені ним в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, а господарським
судом першої інстанції правильно
оцінені обставини справи, у зв'язку з
чим підстав для скасування рішення та
задоволення апеляційної скарги
позивача колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 43, 85, 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення Господарського суду
господарського суду Харківської
області від 26 листопада 2013 року по
справі №922/942/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складений та
підписаний 21.02.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.