ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р.
Справа № 917/2164/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є. суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача -Гречко С.І. (довіреність №247
від 23.12.2013 року);

відповідача -Міняйло Г.Ю. (довіреність
№19-14/8 від 02.01.2013 року)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх. №116П/1-38) та апеляційну
скаргу відповідача (вх.№167П/1-38) на
рішення господарського суду
Полтавської області від 12.12.2013 року

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Полтавагаз", м.Полтава

до Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", м.Полтава

про стягнення 854786,73 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Полтавагаз", звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовом до Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", в якому просив
суд стягнути з відповідача 3% річних -
155513,96грн. та пеню 699272,77грн., всього - 854
786,73 грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 12.12.2013 року у
справі №917/2164/13 (суддя Тимощенко О.М.)
позов задоволено частково( на підставі
ст. 83 ГПК України). Стягнуто з
відповідача 559 418,24 грн. пені, 155 513,96 грн.
3% річних.

Додатковим рішенням від 16.12.2013 р. у
справі 917/2164/13, відповідно дост.88ГПК
України, суд першої інстанції здійснив
розподіл судових витрат, стягнув з
відповідача на користь позивача 17095,73
грн. судового збору.

Позивач не погодився з рішенням суду
першої інстанції, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що рішення
суду в частині зменшення пені до 559418,24
грн. необґрунтоване, прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить рішення
господарського суду Полтавської
області від 12.12.2013 року у справі №
917/2164/13 в частині зменшення пені
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
частині стягнення пені в розмірі 699272,77
грн.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду також не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
по справі №917/2164/13 від 12.12.2013 року
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи, що апеляційні скарги
позивачем та відповідачем подані на
одне й те саме рішення господарського
суду Полтавської області від 12.12.2013
року по справі №917/2164/13, колегія суддів
вважає доцільним об'єднати апеляційні
скарги в одне апеляційне провадження.

Позивач надав суду заперечення на
апеляційну скаргу відповідача, в якому
зазначає, що з огляду на те, що з 01.02.2013
року відповідачем вся сума
заборгованості сплачена в повному
обсязі лише 16.08.2013 року, позивач законно
та обґрунтовано нарахував пеню та 3 %
річних.

У відзиві на апеляційну скаргу
позивача, відповідач вказує на те, що
апеляційна скарга є необґрунтованою та
не підлягає задоволенню, норми
матеріального права з питань зменшення
пені судом першої інстанції
застосовані до спірних правовідносин
вірно.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

30.09.2011 року між Публічним акціонерним
товариством з газопостачання та
газифікації «Полтавагаз» (товариство)
та Полтавським обласним комунальним
виробничим підприємством теплового
господарства «Полтаватеплоенерго»
(замовник) укладений договір на
постачання природного газу №210/11 ТКЕ б,
відповідно до п.1.1 якого товариство
зобов'язується передати у власність
замовнику у 4 кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору (а.с.13).

Пунктом 2.1 договору визначено, що
товариство передає замовнику з 01.10.2011
року по 31.12.2012 року газ в обсязі до 11150
тис.куб.м.

Відповідно до п.6.1 оплата за газ
здійснюється замовником виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

У разі невиконання замовником пункту 6.1
умов цього договору він зобов'язується
сплатити товариству крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу. Неустойка
нараховується товариством протягом
шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (п.7.2
договору).

25.12.2011 року сторони підписали додаткову
угоду до договору №210/11 ТКЕб, яким
привели вказаний договір до умов
типового договору, затвердженого
постановою НКРЕ №1580 від 22.09.2011 року
(а.с.19).

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку
з несвоєчасною оплатою відповідачем
поставленого природного газу, позивач
07.02.2013 року звернувся до господарського
суду Полтавської області з позовною
заявою про стягнення з відповідача
основного боргу в розмірі 22554289,84 грн.,
пеню в сумі 355147,70 грн. та 71086,61 грн. - три
відсотка річних. Розрахунок трьох
відсотків річних та пені здійснено за
період з 06.11.2012 року по 01.02.2013 року (а.с.25).

04.04.2013р. відбулось рішення
господарського суду Полтавської
області у справі №917/233/13-г, яким
стягнуто з відповідача на користь
позивача( у даній справі)19054289,84 грн.
основного боргу, 355147,70 грн. пені, 71086,61
грн. 3 % річних (а.с.29).

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 30.05.2013 року по
справі №917/233/13-г вказане рішення
залишено без змін (а.с.35).

Позивач зазначає, що вся сума
заборгованості була сплачена
відповідачем лише 16.08.2013 року, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.42-45), а тому позивач
звернувся до суду з позовною заявою про
стягнення пені за наступний період, з
02.02.2013 року по 06.06.2013 року та три
відсотки річних за період з 02.02.2013 року
по 15.08.2013 року.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (частина 1 статті 612 ЦК
України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.7.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», за відсутності
інших підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). Саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку процентів річних аж
до повного виконання грошового
зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (п.4.1 вказаної
постанови).

Отже, за наявності встановленого факту
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, судом першої інстанції
правомірно задоволено позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 3%
річних в розмірі 155513,96 грн. за період з
02.02.2013 року по 15.08.2013 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору №210/11 ТКЕ б від
30.09.2011 року, у разі невиконання
замовником пункту 6.1 умов цього
договору він зобов'язується сплатити
товариству крім суми заборгованості
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.
Неустойка нараховується товариством
протягом шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Рішенням господарського суду
Полтавської області по справі №917/233/13-г
від 04.04.2013 року стягнуто з відповідача
пеню у розмірі 355147,70 грн. за період з
06.11.2012 року по 01.02.2013 року., тому
позивачем обґрунтовано визначено
наступний період щодо нарахування пені
- з 02.02.2013 року по 06.06.2013 року, оскільки
відповідачем належна до стягнення за
рішенням суду сума заборгованості
фактично в повному обсязі була
сплачена 16.08.2013 року (а.с.5).

Відповідач надав суду клопотання
№19-03/9607 від 11.12.2013 року про зменшення
пені у зв'язку із об'єктивними
винятковими обставинами, що пов'язані
із основною діяльністю підприємства
відповідача (а.с.99).

Відповідно до частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Відповідно до п.3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», вирішуючи питання
про зменшення розміру пені та штрафу,
яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру пені таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
підприємство відповідача знаходиться
у скрутному фінансовому становищі у
зв'язку з тим, що тариф на теплову
енергію не змінювався ані в 2012 році, а
ні в 2013 році, внаслідок чого наявна
заборгованість підприємства з різниці
в тарифах в розмірі 17 449 300 грн. за 2012
рік та 40054200 грн. за 2013 рік, про що
свідчать звіт про фінансові результати
за 9 місяців 2013 року, розрахунки обсягу
заборгованості (а.с.60-63).

До матеріалів справи додано Висновок
судово-економічної експертизи №444 від
30.08.2013 року (експертиза була призначена
у адміністративній справі № 819/1983/13-а
(а.с.65),в якому вказано, що фактичні
витрати відповідача на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії не відповідають розміру та
складу витрат, закладених тарифом.
Незважаючи на затвердження Кабінетом
Міністрів України постановою №167 від
20.03.2013 року Порядку та умов надання у 2013
році субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію.., відповідні бюджетні
кошти на погашення заборгованості так
і не спрямовані.

Судова колегія також приймає до
уваги,що відповідач є підприємством
комунальної форми власності, основним
напрямком діяльності якого є
забезпечення тепловою енергією на
опалення та підігрів води житлового
фонду, комунально-побутових та інших
об'єктів на території м. Полтави.

Крім того, єдиним джерелом відповідача,
з якого проводиться оплата за спожитий
природний газ є грошові кошти від
реалізації теплової енергії
споживачам, платіжна дисципліна яких є
незадовільною.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про скрутний
матеріальний стан відповідача, який
виник з об'єктивних причин:
невідповідність тарифів на послуги
теплопостачання, водовідведення та
водопостачання їх собівартості;
відсутність постійного правового
механізму щодо надання субвенцій з
державного бюджету України на
погашення заборгованості в різниці у
тарифах, а також несвоєчасна оплата
населенням та бюджетними установами
заборгованості за теплопостачання.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що сплата неустойки в даному
випадку зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інтереси
населення та бюджетних організацій,
зокрема, можливість постачання їм
теплової енергії. В той же час
населення, бюджетні установи та
організації м.Полтави мають
заборгованість перед відповідачем по
сплаті послуг теплопостачання, до того
ж, різниця в тарифах на такі послуги не
відшкодована.

Таким чином, в даному випадку судами
дотриманий баланс інтересів сторін та
правомірно зменшено розмір пені.
Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що суд першої інстанції не дослідив
всіх матеріалів справи та не взяв до
уваги обставини справи, що , на думку
апелянта мають істотне значення є
необґрунтованими.

Посилання позивача на судову практику
із стягнення заборгованості зі
споживачів на користь ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» без зменшення
пені є безпідставними, оскільки
необхідність використання судом п.3 ст.
83ГПК України залежить від конкретних
обставин справи, які має оцінити суд. На
підставі аналізу всіх поданих
сторонами доказів суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
використання такого права суду.

Стосовно доводів відповідача за
апеляційною колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідач в апеляційній скарзі
посилається на те, що суд першої
інстанції не прийняв до уваги
відсутність в діях відповідача складу
правопорушення, оскільки відсутня його
вина у виникненні заборгованості
.Відповідач також вказує, що суд першої
інстанції не врахував тієї обставини,
що позивачем вже стягнуто з нього пеню
за постачання газу у листопаді-грудні
2013року за рішенням суду у справі №
917/233/13-г, а тому вимога про стягнення
неустойки у даній справі є явно
завищеною, такою що не відповідає
засадам справедливості,
розумності,добросовісності( п.6ст.3; ч.3
ст.509ЦК України).

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України встановлено,що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У разі
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Однак, відсутність у відповідача
необхідних коштів, в тому числі у
зв'язку з скрутним фінансовим станом та
несвоєчасністю розрахунків населення
за поставлену теплову енергію, не є
надзвичайними чи невідворотними
обставинами та не звільняють ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» від
відповідальності у відповідності до
частини 2 статті 617 Цивільного кодексу
України та частини 2 статті 218
Господарського кодексу України.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги позивача та
відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 12.12.2013 року у
справі № 917/2164/13(включаючи додаткове
рішення від 16.12.2013р.) залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
917/2164/13 підписано 10.02.2014 року

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.