ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 лютого 2014 р. Справа №
903/77/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова група
Укрресурс»

до відповідача Дочірнього
підприємства «Волинський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»

про стягнення 18 784,71 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Сліпчук О.О., дов.№35 від
14.02.2014 року

від відповідача: Лапковський О.Ю.,
дов.№81 від 09.12.2013 року

Права та обов'язки учасникам
судового процесу роз'яснені відповідно
до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового
процесу технічними засобами не
поступало.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Суть: Позивач-ТзОВ «Торгова група
Укрресурс» звернувся з позовом до
відповідача-ДП «Волинський
облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні
дороги України» та просить стягнути з
останнього 18 784,71 грн., з них 17 478,16 грн.
заборгованості, 209,75 грн. інфляційних,
439,58 грн.-3% річних та 657,22 грн. пені.

При обґрунтуванні заявленої вимоги
зазначає, що заборгованість виникла
із-за невиконання відповідачем
зобов'язань за договором про
переведення боргу №12-02/1 від 12.02.2013 року,
відповідно до якого відповідач
зобов'язаний був сплатити борг
протягом 30-ти банківських днів;
інфляційні та відсотки річних
нараховано за невиконання грошового
зобов'язання на підставі ст.625 ЦК
України, пеня нарахована в розмірі
облікової ставки НБУ на підставі ч.6
ст.231 ГК України.

Відповідач у відзиві на позов, його
представник в судовому засіданні
визнає лише суму боргу, нарахування
пені вважає безпідставним, нарахування
інфляційних вважає неправильним
оскільки позивачем не враховано місяці
в яких була дефляція, що суперечить п.3.2
Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013 року.

З матеріалів справи, пояснень
представників сторін вбачається, що
12.02.2013 року між ТзОВ ВКФ «Просперітет»
(Первісний кредитор), ДП «Волинський
облавтодор»ВАТ ДАК «Автомобільні
дороги України» (Боржник), ТзОВ
«Торгова група Укрресурс» (новий
кредитор) укладено договір №12-02/1 про
переведення боргу.

За даним договором (п.2) первісний
кредитор перевів на Нового кредитора
борг у розмірі 17 478 грн., а боржник
зобов'язався перевести дану суму на р/р
Нового кредитора (п.4).

Пунктом 8 договору визначено, що
Боржник сплачує Новому кредитору кошти
в сумі 17 478,16 грн. в термін до 30-ти
банківських днів, шляхом перерахування
вказаної суми на р/р Кредитора або
проводить повний розрахунок в іншій
обумовленій формі.

За загальними нормами ст.193 ГК України,
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно абзацу 1 п.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

За ст.514 ЦК передбачено, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частина 1 ст.516 ЦК передбає, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що
договір про переведення боргу був
укладений за участю боржника, що не
суперечить чинному законодавству.

З врахуванням зазначеного суд вважає
вимогу позивача про стягнення з
відповідача боргу в сумі 17 478,16 грн.
обґрунтованою та задовільняє її.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі
657,22 грн., то суд вважає її
необґрунтованою, оскільки умовами
договору про переведення боргу
зазначена не передбачена, а пунктом 14
сторони визначили, що після набрання
чинності договором всі попередні
переговори, листування, попередні
договори, протоколи про наміри та
будь-які інші усні або письмові
домовленості сторін з питань, що так чи
інакше стосуються цього договору,
втрачають юридичну силу, але можуть
братися до уваги при тлумаченні умов
цього договору.

Також на думку суду безпідставною є
вимога щодо стягнення інфляційних та
процентів за користування чужими
коштами на підставі ст.536 ЦК України.

Даний висновок судом зроблено з
врахуванням того, що умовами договору
сторони не визначили строки погашення
боргу, вказавши в п.8 термін оплати 30
банківських днів. При цьому не
зазначили з якого періоду рахувати
даний строк.

Позивач, як слідує із змісту позовної
заяви трактує початок перебігу даного
строку з моменту підписання даного
договору, що на думку суду є
безпідставним та суперечить договору
про переведення боргу.

Оскільки спір до розгляду суду
доведений з вини відповідача, витрати
позивача по сплаті судового збору
підлягають відшкодуванню з
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме в сумі 1699,93 грн.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 512,514,516,526,536 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України , господарський суд України,-

Вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ДП «Волинський
облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (43001, м.Луцьк, вул.Ковельська,41,
) в користь ТзОВ «Торгова
група Укрресурс» (79026, м.Львів,
вул.Персенківка,2, ) 17 478,16
грн. заборгованості, а також 1699,93 грн.
витрат по оплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

19.02.14

Суддя
С. В. Костюк