ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р.
Справа № 911/44/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ;

до Дочірнього підприємства
«Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства»
ВАТ «Київоблгаз», м. Боярка;

про стягнення 8 787 098, 47 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від позивача: Данилевський
О.М.(довіреність № 14-68 від 22.03.2013 року);

від відповідача: Павлюк І.І.
(довіреність № 36 від 06.02.2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області подано позов Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (позивач) до Дочірнього
підприємства «Києво-Святошинське
управління по експлуатації газового
господарства» ВАТ «Київоблгаз»
(відповідач) про стягнення 8 787 098, 47
грн.

Провадження у справі № 911/44/14 порушено
ухвалою від 09.01.2014 року та призначено
справу до розгляду на 28.01.2014 року.

В судовому засіданні 28.01.2014 року
відповідач надав відзив на позов, в
якому проти суми основного боргу не
заперечував, надав зауваження до
вимоги про стягнення пені, річних та
інфляційних. Також, відповідач подав
заяву про зменшення розміру пені.

В судовому засіданні 28.01.2014 року у
відповідності до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошувалась перерва до 18.02.2014 року.

В судовому засіданні 18.02.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Відповідач заявив
клопотання про припинення провадження
у справі в частині стягнення пені,
річних та інфляційних, оскільки між
сторонами 28.01.2014 року було підписано
Додаткову угоду про відтермінування
строків розрахунків, що виключає
прострочення платежів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані сторонами
докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

30.03.2012 року між Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» (позивач, Продавець) та
Дочірнім підприємством
«Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства»
ВАТ «Київоблгаз» (відповідач, Покупець)
був укладений Договір №140003/12-Н про
купівлю-продаж природного газу (далі -
Договір).

Відповідно до п.1.1, 1.2 Договору
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцеві у 2012 році
природний газ для подальшої реалізації
населенню, а Покупець зобов'язується
прийняти і оплатити природний газ на
умовах цього Договору.

На виконання п.2.1 Договору позивач
поставив, а відповідач прийняв у період
з березня по грудень 2012 року природний
газ на загальну суму 63 520 613,37грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу за
період з березня 2012 року по грудень 2012
року, що відповідачем не заперечено та
не спростовано.

Відповідно до пп. 6.1, 6.2 Договору Оплата
за газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планової обсягів газу протягом
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 30-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Однак, відповідач своєчасно та в
повному обсязі отриманий природний газ
не оплатив, розрахувався лише частково,
у зв'язку з чим, за ним виникла
заборгованість в сумі 7366 099,94 грн., що
відповідачем не заперечено та не
спростовано.

Відповідач у відзиві на позов не надав
заперечень щодо факту поставки
природного газу у відповідному періоді
та суми неоплаченого ним природного
газу.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується основна
заборгованість відповідача в сумі 7366
099,94 грн., що ним не заперечено та не
спростовано.

У зв'язку з простроченням відповідачем
строків оплати природного газу,
позивач також заявив в позові вимогу
про стягнення з відповідача 236 977,27 грн.
3% річних та 4 987,43грн. інфляційних в
порядку ст. 625 Цивільного кодексу
України та 1179 033,83 грн. пені на підставі
п.7.2 Договору.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно з п.7.2 Договору у разі
невиконання умов п. 6.1, 6.2 цього Договору
Покупець сплачує Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В той же час, в ході розгляду спору
відповідачем надано суду докази
підписання між сторонами Додаткової
угоди до Договору, якою сторони внесли
зміни до п. 6.2. Договору та погодили, що
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ за Договором
здійснюється до 31.01.2014 року. Також, п. 3
Додатковою угоди сторони погодили, що
її умови поширюються на відносини, що
фактично склались між сторонами з
01.02.2012 року.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

З огляду на умову ч. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як передбачено ст. 653 Цивільного
кодексу України, у разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо.

У разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Таким чином, враховуючи, що сторони за
взаємною згодою змінили умови Договору
щодо термінів проведення розрахунків
та встановили, що умови такої
Додаткової угоди поширюються на
відносини, що фактично склались між
сторонами з 01.02.2012 року, зобов'язання за
Договором мало бути виконане у строк до
31.01.2014 року, тобто прострочення
починається з 01.02.2014 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Оскільки, сторонами за взаємною згодою
змінено умови Договору в частині
термінів оплати і погоджено новий
строк оплати до 31.01.2014 року, згідно з
новими умовами Договору станом на день
звернення до суду зобов'язання з оплати
отриманого за Договором природного
газу не вважається простроченим
протягом зазначених в позові періодів,
що виключає факт порушення
зобов'язання та підстави для
застосування відповідальності.

З огляду на викладені обставини, суд не
вбачає підстав для застосування до
відповідача відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання у вигляді стягнення пені,
річних та інфляційних у зв'язку з
відсутністю факту прострочення, що не
заперечено позивачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню в
частині стягнення основного боргу.
Позовні вимоги в частині стягнення
пені, річних та інфляційних не
підлягають задоволенню.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача виходячи зі ставки
судового збору, яка підлягає сплаті з
суми, що задоволена до стягнення,
оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Дочірнього
підприємства «Києво-Святошинське
управління по експлуатації газового
господарства» ВАТ «Київоблгаз» (08154,
Київська обл., м. Боярка, вул.
Білогородська, 17, код 19412538) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 7 366 099,94грн.
(сім мільйонів триста шістдесят шість
тисяч дев'яносто дев'ять гривень
дев'яносто чотири копійки) основного
боргу та 68 820,00 грн. (шістдесят вісім
тисяч вісімсот двадцять гривень нуль
копійок) витрат по сплаті судового
збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 24.02.2014 р.

Суддя
Т.П. Карпечкін