м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/41/14 03.02.14
За позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Ольвита»
До публічного
акціонерного товариства «Банк
Про визнання договору
Суддя Ковтун С.А.
Представники сторін:
від позивача не з'явились
від відповідача Голиця В.В. (за
Обставини справи:
До господарського суду міста Києва
звернулось з позовом товариство з
обмеженою відповідальністю «Ольвита»
до публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про визнання
недійсним кредитного договору № 5714-20/8-1
Обґрунтовуючи підстави недійсності
договору позивач послався на те, що
спірний договір не укладено у формі
єдиного документа, а також відсутній
підпис повноважного представника і
печатка, як позивача так і відповідача
на кожній сторінці спірного договору.
Ухвалою суду від 11.01.2014 р. порушено
провадження у справі № 910/41/14, розгляд
останньої призначено на 03.02.2014 р..
Відповідач у наданому суду відзиві
позовні вимоги відхилив повністю,
посилаючись на те, що спірний договір
укладався відповідно до вимог чинного
законодавства та підстави його
недійсності відсутні.
Позивач явку в судове засідання
представника не забезпечив, подавши
клопотання про відкладення розгляду
справи через неможливість участі
Судом клопотання відхилено, оскільки
позивачем є юридична особа, яка не
позбавлена права забезпечити в судове
засідання явку іншого представника.
За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд встановив:
15.02.2008 р. між публічним акціонерним
товариством «Банк «Київська Русь»
(банком) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Ольвита»
(позичальником) укладено кредитний
договір № 5714-20/8-1, у відповідності до
положень якого банк надав позичальнику
кредит у вигляді відзивної
відновлювальної кредитної лінії в сумі
27800000,00 грн., із кінцевою датою
повернення кредиту 14.02.2011 p., для
проведення статутної діяльності за
процентною ставкою 17% відсотків річних.
В подальшому між банком та
позичальником було укладено ряд
договорів про внесення змін до
Договору, щодо зміни суми кредиту,
зміни відсоткової ставки та ін.
Відповідно до п. 2 Договору для обліку
заборгованості за кредитом банк
Грошові кошти перераховуються банком з
позичкового рахунку на банківський
(поточний) рахунок позичальника (або
інший рахунок, вказаний позичальником
в заяві про перерахування коштів) на
підставі письмової заяви позичальника
про перерахування грошових коштів у
п'ятиденний строк з дня отримання
Пунктом 2.4 Договору визначено мету
одержання кредитних коштів. Так, банк
видає позичальнику кредит для
фінансування витрат, пов'язаних з
будівництвом та введенням в
експлуатацію фруктового логістичного
терміналу та холодильника № 3, що
знаходяться за адресою: Київська обл.,
Бориспільський район, с. Щасливе, вул.
Відповідно до п. 4 Договору проценти за
користування кредитом нараховуються
за період з дня надання кредиту по дату
кінцевого терміну повернення кредиту
(зазначену в п.1.1.2 договору) на суму
фактичної заборгованості за кредитом,
виходячи з фактичної кількості днів у
місяці та 360 днів у році, нарахування
банком процентів здійснюється
щомісячно 25 числа поточного місяця за
період з першого числа поточного
місяця по останній календарний день
поточного місяця включно та у день
остаточного повернення кредиту, сплата
позичальником процентів здійснюється
щомісячно в строк з 25 числа по останній
робочий день поточного місяця на
рахунок ПАТ «Банк «Київська Русь».
Згідно з п. 6 Договору позичальник
прийняв на себе зобов'язання
використати кредит за цільовим
призначенням і своєчасно повернути
його відповідно до умов цього Договору
та своєчасно сплачувати проценти за
користування кредитом та винагороди
банку в порядку, передбаченому цим
На виконання умов Договору банк
перерахував з позичкового рахунку
позичальника у ПАТ «Банк «Київська
Русь» на його ж поточний рахунок, а
також на рахунки, вказані самим
позичальником у поданих банку заявах
про перерахування таких коштів
обумовлену договором суму - 75798000,00 грн..
За пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
За п. 7 ст. 176 Господарського кодексу
України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України, з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.
Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628
Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Частинами 1-4 ст. 180 Господарського
кодексу України визначено зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. При укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.
Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71
Цивільного кодексу України (позика),
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського
кодексу України кредитні відносини
здійснюються на підставі кредитного
договору, що укладається між
кредитором і позичальником у письмовій
формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
Отже, істотними умовами кредитного
договору як господарського договору,
відповідно до закону, є умови про
предмет, ціну та строк його дії.
Враховуючи норми статей 1049, 1054, 1056 ЦК
України та статей 346, 348 ГК України
істотними умовами кредитного договору,
без погодження яких останній не може
вважатися укладеним, є умови про розмір
кредитних коштів, що надаються
позичальнику, про визначення розміру і
порядку сплати процентів та про мету
(цільове використання) кредитних
Сторонами погоджено його істотні
умови, а саме: предмет, ціну та строк дії
Таким чином, судом встановлено, що
укладаючи Договір сторони досягли
згоди, щодо усіх його істотних умов.
При цьому не відповідає дійсності
твердження позивача щодо не укладення
спірного Договору у формі єдиного
документу, оскільки Договір містить
підписи уповноважених представників
банку та позичальника. Ці підписи
скріплені відповідними печатками, які
в силу абзацу 2 частини 2 статті 207
Цивільного кодексу України
засвідчують легітимність підписів
перед третіми особами.
У той же час, відсутність на кожній
сторінці Договору підпису
уповноважених представників банку та
позичальника, а також печаток сторін
не тягне за собою недійсність
правочину. Вимоги засвідчення чи
підписання кожної сторінки договору
чинне законодавство не містить.
Відповідно до статті ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
Жодних інших доказів на підтвердження
того, що Договір суперечить вимогам
законодавства, позивачем не надано.
Згідно з нормами статті 1
Господарського процесуального кодексу
України, до Господарського суду мають
право звертатися підприємства та
організації за захистом своїх
порушених прав і охоронюваних законом
Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Позивач не довів суду, порушення яких
саме його прав і охоронюваних законом
інтересів мало місце з боку
У відповідності до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України решта
наведених сторонами доказів, судом не
приймається як такі, що не мають
значення для справи, та не впливають на
розгляд справи по суті.
Згідно зі ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача про визнання
недійсним кредитного договору № 5714-20/8-1
від 15.02.2008 р. задоволенню не підлягають
як безпідставні та не обґрунтовані.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на позивача.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд
В задоволенні позову відмовити
Рішення підписано 19.02.2014 р.

Суддя
С.А. Ковтун