ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 922/4640/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Гришукова Т.Ф.

відповідача - Паламаренко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 53 Х/3-9)
на рішення господарського суду
Харківської області від 05.12.13 р. у
справі № 922/4640/13

за позовом Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України

до Державного підприємства
"Спеціальне проектно-технологічне бюро
виробничих потужностей"

про стягнення 190000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою щодо
стягнення з Державного підприємства
"Спеціальне проектно-технологічне бюро
виробничих потужностей" штрафу за
порушення зобов'язань за договором в
розмірі 95000,00 грн. та збитків у розмірі
95000,00 грн., посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором № 128-Ф-11 від
13.07.2011 р.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05.12.2013 р. у
справі 922/4640/13 в задоволенні позовних
вимог відмовлено, з посиланням на
відсутністю вини відповідача у
порушенні строків затвердження
проекту НПАОП центральними органами
виконавчої влади та відсутність
підстав для стягнення штрафних санкцій
та збитків.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 05.12.2013 р. у
даній справі та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, з мотивів та підстав,
зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної
скарги посилається на те, що судом не
досліджено те, що у строки передбачені
календарним планом за договором
відповідач послуги за 4 етапом не надав.
На думку позивача, відповідачем
порушені строки надання послуг,
оскільки в листі Держгірпромнагляду на
виконання останнього етапу послуг за
договором відповідачу надано строк з
28.12.2012 р. по 01.10.2013 р. та ін.

Відповідач вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, прийнятим
відповідно до норм чинного
законодавства, надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що з наведеними в
апеляційній скарзі позивачем доводами
не погоджується, вважає їх
безпідставними, посилаючись на те, що
сторони за взаємної згоди шляхом
внесення відповідних корегувань
погодили зміни шляхом заміни строків
дії самого договору та відповідних
додатків. Також, відповідач
посилається на те, що порушення строків
договору сталося не з вини відповідача,
а у зв'язку із затримкою у погодженні та
затвердженні проекту Наказу
Міненерговугілля з причин, невідомих
відповідачу та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, 13 липня
2011 року між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (замовник) та
Державним підприємством "Спеціальне
проектно-технологічне бюро виробничих
потужностей" (виконавець) укладено
договір № 128-Ф-11 на надання послуг з
технічних випробувань та аналізу (74.30.1)
(Заходи щодо забезпечення реалізації
Програми робіт Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на 2011 рік).

У п. 1.1. договору передбачено, що
виконавець зобов'язується протягом
строку дії договору надати замовникові
послуги з технічних випробувань та
аналізу (74.30.1) (Заходи щодо забезпечення
реалізації Програми робіт Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України на 2011 рік),
(Розроблення та перегляд нормативно -
правових актів з охорони праці (НПАОП)
згідно з планами затвердженими
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади з охорони
праці (Нові роботи по розробленню та
перегляду НПАОП), «Розроблення правил
охорони праці під час ковальсько -
пресових робіт» (надалі-послуги), а
замовник прийняти і оплатити послуги.

Згідно з п.1.2. договору, найменування
послуг, кількість, обсяг, ціна та строки
надання послуг тощо, визначені
технічними вимогами (додаток № 1),
календарним планом (додаток № 2),
калькуляцією кошторисної вартості
(додаток № 3), які є невід'ємними
частинами цього договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що
ціни цього договору встановлюються в
національній валюті України, та
становлять 120000 грн. в тому числі ПДВ 20000
грн. Розрахунок вартості послуг
надається виконавцем в калькуляції
кошторисної вартості (додаток № 3), що є
невід'ємною частиною цього договору.

В п. 10.1. договору зазначено, що він
набирає чинності з дати його
підписання та діє до 31 грудня 2011 року.

30.12.2011 р. сторонами підписана додаткова
угода № 1 до договору, згідно з якою
строк виконання робіт подовжений до
30.11.2012 р. (а. с. 27).

27.09.2012 р. сторонами підписана додаткова
угода № 2 до договору, згідно з якою
строк виконання робіт подовжений до
15.12.2012 р. (а. с. 33).

14.12.2012 р. сторонами підписана додаткова
угода № 3 до договору, згідно з якою
строк виконання робіт подовжений до
28.12.2012 р. (а. с. 39).

28.12.2012 р. сторонами підписана додаткова
угода № 4 до договору відповідно до
якої договір набуває чинності з дати
його підписання та діє до 01 жовтня 2013
року. (а. с. 40).

Крім того, внесені зміни до
календарного плану (додаток № 2 до
додаткової угоди № 1 до договору), а
саме позивач та відповідач погодили
строк надання послуг за 4 етапом
договору:

4 етап - початок 28 грудня 2012 р., кінець 01
жовтня 2013 р.

У п. 4.1. - 4.3. договору зазначено, що
розрахунки проводяться поетапно
шляхом: оплати замовником вартості
етапу наданих послуг, протягом 15
(п'ятнадцяти) банківських днів після
підписання сторонами акта
приймання-передачі наданих послуг за
етапом. До акту приймання-передачі
послуг додається документація, що
утворилась в результаті надання послуг
на підставі акту приймання - передачі
документації. Замовник протягом 15
робочих днів з дня отримання акту
приймання передачі наданих послуг за
етапом та документів, щодо нього
додаються зобов'язаний надіслати
виконавцю підписаний акт приймання -
передачі послуг та акт приймання -
передачі документації. У випадку
наявності зауважень щодо наданих
замовником послуг чи наданих
документів, замовник протягом 5 (п'яти)
робочих днів зобов'язується письмово
повідомити перелік недоліків, які
виконавець зобов'язується виправити за
власний рахунок у визначений
замовником термін.

Відповідно до п. п. 5.3. - 5.4. договору,
результати наданих послуг передаються
по кожному етапу виконавцем замовнику
з супровідним листом, приймання послуг
здійснюється поетапно, з підписанням
актів приймання-передачі по кожному
етапу.

На виконання умов договору
відповідачем передані в повному обсязі
послуги за три етапи, а саме:

30.08.2011 р. сторонами підписаний акт № 1
приймання-передачі послуг за етапом 1
по договору.

18.10.2011 р. сторонами підписаний акт № 2
приймання-передачі послуг за етапом 2
по договору.

04.09.2013 р. сторонами підписаний акт № 3
приймання-передачі послуг за етапом 3
по договору.

Позивач зазначає, що послуги за 4 етапом
відповідач не передав, зокрема, до
складу 4 етапу входить подання
остаточної редакції НПАОП "Правила",
уточнення пояснювальної записки та
опису проекту НПАОП "Правила". на
затвердження уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
нагляду за охороною праці.

В строки передбачені календарним
планом (з урахуванням додатку № 2 до
додаткової угоди № 1 до договору)
відповідач послуги за 4 етапом не надав.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у
разі невиконання або несвоєчасного
виконання зобов'язань при закупівлі
послуг, за кошти замовника, виконавець
сплачує замовнику штрафні санкції
передбачені чинним законодавством та
умовами договору.

В пункті 7.3. договору зазначено, що у
разі затримки надання послуг або
надання їх не в повному обсязі,
заявленому замовником, виконавець
сплачує неустойку у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
ненаданих послуг за кожний день
затримки.

Так, позивач зазначає, що відповідач
порушив договірне зобов'язання, не
сумлінно виконував свої обов'язки за
договором, не вчасно подав проект НПАОП
на узгодження, у зв'язку з чим порушив
строки договору.

Позивач зазначає, що з метою досудового
врегулювання спору щодо порушення
строків надання послуг за 4 етапом
звернувся до відповідача з претензією
від 02.10.2013 р. № 660-06-13 (а. с. 56), яку
відповідач залишив без відповіді та
задоволення.

Зазначені обставини стали підставою
для звернення позивача до суду з
позовом по даній справі.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення крім іншого
виходив з того, що позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, з посиланням
на відсутність вини відповідача у
порушенні строків затвердження
проекту НПАОП центральними органами
виконавчої влади та відсутність
підстав для стягнення штрафних
санкцій, збитків та ін.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь - які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Ст. 629 ЦК України, передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 526 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
530 ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як свідчать матеріали справи на
виконання умов договору відповідач
виконав та передав три етапи
передбаченої договором роботи, про що
складені акти приймання - передачі № 1
від 30.08.2011 р., № 2 від 18.10.2011 р., № 3 від
04.09.2013 р.

Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач листом № 14-134 від 09.12.2011 р.
направив до Держгіппромнагляду на
опрацювання та подальше супроводження
НПАОП, що підтверджується штампом
вхідної кореспонденції за № 13509/0/2-11 від
14.12.2011 р. та печаткою про отримання
вхідної кореспонденції.

Посилання позивача на те, що відповідач
порушив договірне зобов'язання,
несумлінно виконував свої обов'язки за
договором, невчасно подав проект НПАОП
на узгодження, у зв'язку з чим порушив
строки договору є необґрунтованими,
оскільки з наданих до матеріалів
справи доказів вбачається, що причиною
затримки виконання робіт щодо
погодження та затвердження НПАОП,
передбачених 4-м (четвертим) етапом
договору, стали зміни у системі органів
центральної виконавчої влади, а саме:
відповідно до Указу Президента України
"Про деякі заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади"
№ 726/2012 від 24.12.2012 року ліквідовано МНС
України (орган центральної виконавчої
влади, який до виходу вищевказаного
Указу Президента здійснював роботу
щодо затвердження НПАОП) і ці функції
були покладені на Міністерство
енергетики та вугільної промисловості
України (далі - Міненерговутілля).

22.05.2012 р. Держгіппромнагляд листом №
4179/0/4.1-13/6/13 (т. 1 а. с. 86) направив проект
остаточної редакції НПАОП до
Національного науково-дослідного
інституту промислової безпеки та
охорони праці для проведення
погодження з центральними органами
виконавчої влади, подальшого
затвердження і реєстрації в
Міністерстві юстиції України.

Відповідач зазначає, що позбавлений
права впливати на органи центральної
виконавчої влади або пришвидшувати
процес затвердження НПАОП, що є
предметом договору, центральними
органами виконавчої влади,
безпосередньо не залежить від
відповідача, за що він і не може нести
відповідальність.

При цьому, наявні матеріали справи
свідчать про те, що до завершення дії
договору відповідач систематично
інформував позивача про стан виконання
послуг та неодноразово звертався до
позивача із заявами щодо сприяння
прискорення процедури затвердження
НПАОП та укладання додаткових угод
щодо перенесення строку договору на
кінець грудня 2013 року (№ 14-193 від 13.12.2012
р.; № 14-43 від 28.03.2013 р.; № 14-72 від 20.05.2013 р.;
№ 155/1 від 22.05.2013 р., № 14-65 від 05.06.2013 р.; №
14-102 від 11.09.2013; вих. № 14-123 від 26.09.2013).
Також відповідач звертався до
Держгірпромнагляду України із заявами
щодо сприяння прискоренню процедури
затвердження НПАОП, що є предметом
договору (№ 14-44 від 28.03.2013 р., № 14-66 від
05.06.2013 р.).

В свою чергу, у відповідях позивача не
зазначається про розірвання договору
(як це передбачено п. 6.2.1. договору), про
відсутність фінансування чи про втрату
актуальності виконання послуг за
договором, про перенесення строку
виконання робіт за договором,
незважаючи на те, що у своїх листах
відповідач повідомляв, що несвоєчасне
затвердження розробленого НПАОП
унеможливлює виконання договору у
строки, проте позивач не здійснив
жодних дій, які б свідчили про вжиття
заходів щодо погодження строків
договору, з урахуванням інформації
зазначеної відповідачем у
вищезгаданих листах.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що матеріалами справи
підтверджується, що відповідачем вжито
всіх належних заходів щодо належного
виконання зобов'язань за договором.
Крім того, позивач погоджувався з
подовженням терміну дії та строків
виконання етапів договору, укладаючи
додаткові угоди до договору.

Отже, затримка виконання відповідачем
договірних зобов'язань виникла не з
вини відповідача, а у зв'язку із зміною
порядку затвердження та погодження
нормативно-правових актів
центральними органами виконавчої
влади: а саме - направлення Правил, що є
предметом Договору на перепогодження
до МНС України.

Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач вжив усіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання, а саме систематично
інформував позивача про стан виконання
зобов'язань за договором, про причини
затримки їх виконання, у зв'язку із чим
пропонував укласти додаткові угоди.

Отже, в даному випадку відсутня вина
відповідача у порушенні строків
затвердження проекту НПАОП
центральними органами виконавчої
влади, крім того, відповідачем
вживалися відповідні заходи щодо
належного виконання зобов'язання.
Зміна законодавчого порядку
погодження документації призвела до
затримки виконання робіт за договором,
зокрема четвертого етапу. У зв'язку з
цим, вимога позивача про стягнення з
відповідача штрафу в сумі 95000,00 грн. не
підлягає задоволенню.

Крім того, висновок суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
вимоги позивача про з відповідача
збитків в сумі 95000,00 грн. є правомірним,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено; під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, якій
завдано збитків в результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Для притягнення боржника до
цивільно-правової відповідальності у
вигляді відшкодування збитків
необхідно, щоб порушення зобов'язання
дійсно спричинило отримання
кредитором збитку та можливе лише у
разі наявності складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; наявності збитків;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та спричиненням збитків;
вини.

Отже, необхідною умовою для стягнення з
відповідача збитків та штрафних
санкцій повинна бути доведена
наявність всіх ознак цивільного
правопорушення, а саме майнової шкоди,
протиправна поведінка (дія чи
бездіяльність) заподіювача; причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
майновою шкодою, вина.

Позивачем не доведені заявлені позовні
вимоги та не надано ані суду першої
інстанції, ані суду апеляційної
інстанції належних доказів, які б
об'єктивно і у визначеному законом
порядку підтвердили його позицію.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
що позивачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, а мотиви
позивача не можуть бути підставою для
його скасування, керуючись ст. 224 ГК
України, ст. ст. 22, 614, 901 ЦК України, ст.
ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України,
судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 05.12.13 р. у
справі № 922/4640/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано
19.02.2014 р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.