м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24917/13 11.02.14

За позовом селянського
(фермерського) господарства "Мрія"

до приватного підприємства
"Юг Агролідер"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Удалова О.Г.

Представники сторін:

від позивача Капшук М.М. (за
довіреністю)

Цуран В.М. (голова
правління)

Мартиненко Л.У.
(головний бухгалтер)

від відповідача Поліщук В.В. (за
довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Селянське (фермерське) господарство
"Мрія" звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
приватного підприємства "Юг Агролідер"
про зобов'язання відповідача здійснити
бухгалтерську звірку взаємних
розрахунків за період 2011-2013 роки та
надати бухгалтерську
документацію,пов'язану зі здійсненням
господарської діяльності з позивачем
за вказаний період.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 р. було порушено
провадження у справі № 910/24917/13 та
призначено її до розгляду на 23.01.2014 р.

22.01.2014 р. через канцелярію суду від
позивача на виконання вимог ухвали
суду надійшли документи по справі.

Представниками сторін було надано суду
усні пояснення по суті спору.

В порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України судом
було оголошено перерву у судовому
засіданні до 11.02.2014 р.

05.02.2014 р. через канцелярію суду від
відповідача надійшли документи по
справі та відзив на позовну заяву. У
поданому відзиві представник
відповідача проти задоволення позову
заперечує у повному обсязі з наступних
підстав. Єдиним нормативним
обґрунтуванням вимоги про проведення
взаємних розрахунків позивачем
зазначена норма Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", зокрема ст. 10
вказаного закону, яка передбачає
обов'язковість проведення
інвентаризації активів та зобов'язань,
для забезпечення достовірності даних
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності. Проте, позивач плутає
поняття "інвентаризація" та "звірка
взаємних розрахунків між
контрагентами по господарському
договору". Вказана норма Закону не має
жодного відношення до проведення
звірки взаємних розрахунків між
контрагентами по господарському
договору, оскільки стосується
проведення інвентаризації для
забезпечення достовірності даних
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності підприємства, яка подається
до контролюючих органів.

Жодною нормою чинного законодавства не
закріплено та жодним пунктом
будь-якого договору, що укладався між
сторонами, не передбачено обов'язкове
проведення звірки взаємних
розрахунків між сторонами
господарського договору.

Тобто, у позивача відсутнє право
вимагати проведення звірки взаємних
розрахунків, а у відповідача відсутній
обов'язок проводити таку звірку. У
зв'язку з викладеним, у випадку не
проведення звірки взаємних
розрахунків (за будь-яких причин) жодне
право позивача не порушується.

Вимога позивача про зобов'язання
відповідача надати бухгалтерську
документацію, пов'язану зі здійсненням
господарської діяльності з позивачем є
неправомірною, оскільки: по-перше,
вказана документація не має жодного
відношення до вирішення питання щодо
зобов'язання чи не зобов'язання
провести звірку взаємних розрахунків;
більше того, задоволення такої вимоги
фактично замінює собою задоволення
позовних вимог; по-друге, вся первинна
документація, яка стосується
взаємовідносин сторін господарського
договору, складається в двох
екземплярах (по одному для кожної з
сторін), тому вся документація
необхідна для проведення звірки
взаємних розрахунків є у позивача і
неможливість її надання позивачем не
доведена.

Додатково відповідач звертає увагу
суду на той факт, що спосіб захисту,
обраний позивачем, не передбачений, ні
цивільним, ні господарським кодексом
України, іншим законом або ж договором
між сторонами. Тому вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

10.02.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшли додаткові пояснення
по справі.

Крім того, через канцелярію суду від
позивача надійшло клопотання, у якому
представник позивача просить суд
заслухати усні пояснення голови та
головного бухгалтера селянського
(фермерського) господарства «Мрія».

Представником позивача заявлені
позовні вимоги було підтримано у
повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

Подане клопотання позивача судом було
задоволено.

Присутні у судовому засіданні голова
та головний бухгалтер позивача надали
суду усні пояснення по суті спору.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд встановив.

Як встановлено рішенням
Господарського суду Київської області
від 10.10.2013 р. у справі № 911/2437/13 між
приватним підприємством «Юг
Агролідер» та селянським фермерським
господарством «Мрія» 15.12.2011 р. було
укладено договір № 01/02-12.

25.06.2012 р. між сторонами було укладено
додаткову угоду № 1 до вказаного
договору.

На виконання умов договору та
відповідно до акту приймання продукції
(товарів) за кількістю № 1 від 05.05.2012 р.
приватне підприємство «Юг Агролідер»
передало, а селянське фермерське
господарство «Мрія» прийняло для
вирощування батьківської лінії
насіння кукурудзи «Білозірський 295 СВ»,
«Любава 279 МВ», «Солонянський 295 СВ» для
проведення робіт згідно з положенням п.
2.1. Договору № 01/02-12 від 15.12.2011 р. та
переліком технологічних операцій та
умовами розрахунку згідно з п. 5.1.
Договору.

Відповідно до акту прийому виконаних
робіт № 2 від 20.05.2012 р. до договору
№ 01/02-12 від 15.12.2011 р. у період з 23 квітня
2012 року по 20 травня 2012 року на полі,
відведеному за згодою сторін для
ділянки гібридизації кукурудзи
«Білозірський 295 СВ», був здійснений
посів батьківських ліній гібриду
«Білозірський 295 СВ», «Люба 279 МВ»,
«Солонянський 295 СВ» на загальній площі
60 га.

Відповідно до видаткової накладної № 97
від 16.05.2012 р. приватне підприємство «Юг
Агролідер» передало селянському
фермерському господарству «Мрія»
товари (добрива та агрохімікати) на
загальну суму 81 400,00 грн. Відповідно до
платіжного доручення № 143 від 31.07.2012 р.
приватне підприємство «Юг Агролідер»
перерахувало селянському фермерському
господарству «Мрія» 10000,00 грн. як оплату
за насіння згідно з договором № 01/02-12
від 15.12.2011 р.

Всього, враховуючи батьківські лінії
насіння, агрохімікати та добрива, а
також аванс в сумі 10000,00 грн., відповідач
передав позивачу товарів на загальну
суму 121581,20 гривень, що підтверджується
актом звіряння взаєморозрахунків за
період 01.01.2012 р. по 12.12.2012 р. між
сторонами.

Відповідач у відзиві на позов
заперечував проти задоволення
останнього, посилаючись на те, що ним
було поставлено позивачу насіння
соняшника «Днестр», «Зевс», «Ліон» і
насіння сої «Фортуна» загальною
кількістю 315 тонн 314 кг на суму 1 492 112,57
грн., про що свідчать копії накладних, а
також з огляду на те, що між сторонами
було укладено акт взаємозаліку від
02.01.2013 р., за яким сторони зарахували
зустрічні вимоги на суму 251 140,00 грн.

Згаданим вище рішенням суду позов
було задоволено повністю, вирішено
стягнути з селянського фермерського
господарства «Мрія» на користь
приватного підприємства «Юг
Агролідер» 121 581,20 грн. боргу, 2431,63 грн.
судового збору.

Не погоджуючись з мотивами,
викладеними у вказаному вище рішенні
суду, та зважаючи на винесення судом
ухвали про відмову у прийнятті
зустрічного позову після початку
розгляду спору по суті, враховуючи те,
що на думку сторони обов'язок по
проведенню звірки взаєморозрахунків
та витребування у відповідача
документації призведе до поновлення
порушеного права позивача, останній
звернувся з позовом до суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про відмову
у задоволенні позовних вимог з огляду
на наступне.

В силу статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації
звертаються до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав та інтересів
судом здійснюється у спосіб
встановлений законом або договором.

Таким чином, відповідно до приписів ст.
1 Господарського процесуального
кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України застосування судом
будь-якого способу судового захисту
вимагає наявності наступної
сукупності умов: наявність у позивача
певного суб'єктивного права або
інтересу; порушення (невизнання або
оспорювання) означеного права/інтересу
відповідачем; належність обраного
способу судового захисту (з точки зору
адекватності порушення і спроможності
його усунути та поновити (захистити)
право або інтерес та закріплення
положеннями діючого законодавства).

Позивач просить суд зобов'язати
приватне підприємство "Юг Агролідер"
здійснити бухгалтерську звірку
взаємних розрахунків за період 2011-2013
р.р. та зобов'язати приватне
підприємство "Юг Агролідер" надати
бухгалтерську документацію, пов'язану
із здійсненням господарської
діяльності з селянським (фермерським)
господарством "Мрія" за період 2011-2013 р.р.

Суд відзначає, що нормами Цивільного
кодексу України та Господарського
кодексу України не передбачений такий
спосіб захисту порушеного права, як
зобов'язання здійснити бухгалтерську
звірку взаємних розрахунків та
зобов'язання надати бухгалтерську
документацію, пов'язану із здійсненням
господарської діяльності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7)
припинення правовідношення; 8)
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року" №
01-8/482 від 13.08.2008 р. господарський суд у
розгляді справи за позовом, який не
відповідає встановленим законом або
договором способам захисту прав,
повинен відмовити у задоволенні такого
позову.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», бухгалтерський
облік - це процес виявлення,
вимірювання, реєстрації, накопичення,
узагальнення, зберігання та передачі
інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

Отже, бухгалтерським обліком
відповідача є система дій і даних
відповідача, порядок ведення якого (з
додержанням закону чи ні) та повнота
якого жодним чином не порушує права
позивача.

Факт наявності чи відсутності
заборгованості особи встановлюється
на підставі первинних бухгалтерських
документів, на підставі яких, в свою
чергу, формується бухгалтерський
облік.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги чи заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до статті ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний
керуватись наданими сторонами
доказами. Позивачем не надано належних
доказів порушення його прав
відповідачем

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 26.02.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова