м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1166/14 25.02.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астрая"

до Головного
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Національний
університет оборони України

про визнання недійсним додаткового
договору

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача : Плотніков Я.І. за дов.

Від відповідача : Задачіна Н.П. за дов.

Від третьої особи: Свистільник І.А. за
дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про визнання
недійсним додаткового договору до
договору оренди нежитлового
приміщення № 249/1998/ГоловКЕУ від 15.07.2002
року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказує, що додатковий договір
до договору оренди нежитлового
приміщення № 249/1998/ГоловКЕУ від 15.07.2002
року ТОВ «Астрая» не укладався, у
матеріалах господарської справи №
910/15065/13 містяться копія спірного
договору, з якої вбачається що
додатковий договір Головним
квартирно-експлуатаційним управлінням
Міністерства оборони України не
підписано і не завірено печаткою,
просить визнати вказаний правочин
недійсним на підставі ч. 4 ст. 203 ЦК
України.

25.02.2014р. через канцелярію суду позивач
подав оригінали договору оренди
нежитлового приміщення №
249/1998/ГоловКЕУ від 16.09.1998р., додатковий
договір до договору оренди нежитлового
приміщення № 249/1998/ГоловКЕУ від 15.07.2002р.

У судовому засіданні 25.02.2014р.
представник відповідача подав
клопотання про залучення до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Національний університет оборони
України, яке судом задоволено.

Заперечуючи проти позову, відповідач у
відзиві на позовну заяву стверджує, що
додатковий договір до договору №
249/1998/ГоловКЕУ був укладений сторонами
15.07.2002 року з метою перерахунку
орендної ставки відповідно до вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 19.01.2000 року № 75 «Про внесення змін і
доповнень до методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
державного майна» у зв'язку з
приведенням умов договору №
249/1998/ГоловКЕУ до вимог чинного
законодавства. Стверджує, що впродовж
1998-2013 років ТОВ "Астрая"
використовувало в господарських цілях
орендовані нежитлові приміщення,
вносило на рахунок балансоутримувача -
Національного університету
Міністерства оборони України орендну
плату, а з 2002 року - в розмірах та на
умовах, передбачених додатковим
договором, тобто сторонами було
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов додаткового договору і ними
вчинялись дії, спрямовані на виконання
взятих на себе зобов'язань за спірним
правочином, що виключає його
недійсність. Заявив про пропуск
позивачем строку позовної давності для
звернення з даним позовом. У
задоволенні позову просить відмовити
відповідно до ст. 257,261 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, господарський
суд,-

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 1998 року Міністерством
оборони України в особі Головного
квартирно-експлуатаційного
управлінням Міністерства оборони
України (орендодавець за договором),
правонаступником якого є позивач 2 та
відповідачем - ТОВ "Астрая" (орендар)
було укладено договір №249/1998/ГоловКЕУ
оренди нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: м.Київ,
вул.Курська, 13 а, відповідно до якого
орендодавець здав, а орендар прийняв в
строкове платне користування
нежитлове приміщення, площею 898 кв.м.,
розташоване за адресою: м.Київ,
вул.Курська, 13 а, вартість якого
визначена відповідно до експертного
висновку про оцінку майна і становить
165 800 грн.

Умовами п.7.6 договору сторони погодили,
що договір вступає в силу з моменту
підписання Акту прийому-передачі і діє
до 01 січня 2023р.

15 липня 2002 року сторони уклали
додатковий договір оренди до договору
№249/1998/ГоловКЕУ, яким зменшили площу
орендованих приміщень до 250,8 кв.м.,
визначили призначення приміщення: 39,6
кв.м. - шиномонтаж, 211,2 кв.м. - авто мийка,
внесли зміни до договору щодо розміру
орендної плати та порядку здійснення
розрахунків.

За Актом прийому-передачі нежитлових
приміщень від 15.07.2002р. ТОВ "Астрая" було
надано в строкове платне користування
нежитлові приміщення будівлі №13
військового містечка № 63, загальною
площею 250,8 кв. м, за адресою: м. Київ, вул.
Курська, 13-А, які перебувають на балансі
Національного університету оборони
України.

В обґрунтування заявлених вимог про
визнання недійсним додаткового
договору до договору оренди
нежитлового приміщення №
249/1998/ГоловКЕУ від 15.07.2002 року позивач
стверджує, що ТОВ "Астрая" спірного
правочину не укладало, Головним
квартирно-експлуатаційним управлінням
Збройних Сил України додатковий
договір не підписано, печаткою не
завірено, тобто даний правочин
укладено з порушенням письмової форми
правочину, що не відповідає ч. 1 ст. 181 ГК
України, ч. 4 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України
та є підставою для визнання його
недійсним.

Відповідач заявив про пропуск
позивачем строку позовної давності для
звернення з даним позовом.

Згідно вимог статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно з частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Відповідно до п. 1 ст. 215 Цивільного
Кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Положеннями статті 218 ЦК України
визначено, що недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може грунтуватися на свідченнях
свідків.

Обов'язок доказування та подання
доказів, відповідно до ст. 33 ГПК
України, розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. В даному випадку це
стосувалося позивача, що мав довести у
встановленому чинним законодавством
порядку наявність обставин, з якими
норми ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України пов'язують можливість визнання
договору недійсним.

Наведені позивачем доводи в
обґрунтування підстав недійсності
додаткового договору до договору
оренди нежитлового приміщення №
249/1998/ГоловКЕУ від 15.07.2002 року не
підтверджені належними доказами у
відповідності до ст.ст. 33, 34 ГПК України
та не звільняють позивача від обов'язку
доказування обставин, що
обґрунтовують його вимоги.

Судом оглянуто наданий позивачем
оригінал додаткового договору від
15.07.2002 року до договору оренди
нежитлового приміщення №
249/1998/ГоловКЕУ від 16.09.1998р та
встановлено, що спірний правочин
підписаний від імені орендаря
-директором ТОВ «Астрая» Давидовим І.К.,
який діяв на підставі Статуту
господарського товариства «Астрая»,
скріплений печаткою ТОВ «Астрая»,
підписаний балансоутримувачем,
зокрема скріплений його печаткою та
підписаний начальником Національної
академії оборони України Толубко В.Б.,
від імені орендодавця - Головного
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України
додатковий договір не підписаний.

Проте, Акт Інвентиризації об'єкту
оренди нежитлового приміщення (додаток
№ 1 до додаткового договору), Акт
прийому-передачі нежитлового
приміщення (додаток № 2), Розрахунок
плати за липень місяць 2002 року оренди
державного нерухомого майна, що
перебуває на балансі Національної
академії оборони України (додаток №6)
підписані 15.07.2002 року як представниками
орендаря та балансоутримувача, так і
представниками орендодавця.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.10.2013р., яке залишене без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014р. у
справі № 910/15065/13 встановлено, що між
позивачем та відповідачем був
укладений додатковий договір, яким
було внесено зміни та доповнення до
договору оренди нежитлового
приміщення № 249/1998/ГоловКЕУ від 16.09.1998
р., Актом прийому-передачі від 15.07.2002
року було надано в строкове платне
користування нежитлові приміщення
будівлі № 13 військового містечка № 63,
загальною площею 250,8 кв.м., за адресою:
м.Київ, вул.Курська, 13А, які перебувають
на балансі Національної академії
оборони України, тобто виникли
зобов'язання по договору оренди.

Вказаними рішеннями встановлено
наявність заборгованості ТОВ «Астрая»
за користуванням орендованим
приміщенням по договору №
249/1998/ГоловКЕУ від 16.09.1998 р., з
урахуванням змін та доповнень,
внесених додатковим договором від
15.07.2002р.

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України,
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, судом визнається, що
позивачем не доведено та не надано
належних доказів наявності підстав для
визнання недійсним додаткового
договору до договору оренди
нежитлового приміщення №
249/1998/ГоловКЕУ від 15.07.2002 року
відповідно до положень чинного
законодавства України.

Проаналізувавши положення чинного
законодавства та наявні в матеріалах
справи докази, суд не знайшов підстав
для задоволення позовних вимог в
зв'язку з їх безпідставністю та
недоведеністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-84 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
О.М.Ярмак