ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р.Справа № 922/5298/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1, м.
Харків до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод
рентгенівського обладнання "Квант", м.
Харків; 3-я особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів 345.650,00 грн. за
участю представників:

позивача - ОСОБА_3, за довіреністю №339
від 31.01.2013 року;

відповідача - Лаврова В.В., за
довіреністю №03/01-14 від 14.01.2014 року;

3-ї особи - ОСОБА_4, за довіреністю №508
від 15.03.2013 року

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 позивач - фізична особа ОСОБА_1
звернулася до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з відповідача
ТОВ "Завод рентгенівського обладнання
"КВАНТ" на користь позивача грошові
кошти у розмірі 345.650,00 грн. у якості
сплати вартості частини майна ТОВ
"Завод рентгенівського обладнання
"КВАНТ", пропорційної її частці у
статутному капіталі. В обґрунтування
заявлених позовних вимог позивач
посилається на положення ст. ст. 10, 54 ЗУ
"Про господарські товариства", ст. 148 ЦК
України та статут товариства.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.02.2014 року позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та надає
суду пояснення (вх.5757) щодо клопотання
про витребування доказів, в яких
просить суд відмовити відповідачу в
задоволенні зазначеного клопотання.

Представник відповідача заперечує
проти заявлених позовних вимог в
повному обсязі, надає суду клопотання
про долучення документів до
матеріалів справи та наполягає на
задоволенні клопотання про
витребування доказів.

Це клопотання залишається судом без
задоволення з таких підстав. Ті з
документів, котрі дійсно мають істотне
значення для встановленні істини у
справі, надані сторонами самостійно.
Відтак, потреба у їх витребуванні
відсутня. Стосовно решти, суд зазначає,
що позивачем не доведена необхідність
для правильного вирішення спору. Крім
того, суд зауважує, що згідно
покладення судом за ініціативою однієї
сторони на іншу сторону обов'язку
надання доказів на підтвердження
позиції першої є таким, що суперечить
принципу змагальності -ст.ст. 4-3, 33 ГПК
України. Згідно положень цих норм
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Тобто, у заявника
клопотання і у суду відсутні правові
підстави для спонукання однієї сторони
подати докази на підтвердження своєї
позиції, або позиції противної сторони.
Сторони компетентні самостійно
вирішити це питання, і самостійно
несуть ризик недостатності поданих
ними доказів.

Представник третьої особи на стороні
відповідача також заперечує проти
заявлених позовних вимог, але
письмових пояснень по суті заявлених
позовних вимог не надав.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва з 11.02.2014р. до 12 год. 00 хв. 18.02.2014р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, суд установив наступне.

Статутом від 18.08.2005 року встановлено, що
учасниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
створено Товариство з обмеженою
відповідальністю "Завод
Рентгенівського обладнання "КВАНТ", з
юридичною адресою: м. Харків, вул.
Плиткова, 1-в.

Розмір статутного фонду ТОВ "ЗРО "
КВАНТ" складає 20 500,00 грн. Розмір внеску
кожного з учасників до статутного
фонду складає -10 250,00 грн, тобто 50%
статутного фонду.

Як зазначає позивач в позовній заяві
29.03.2013 року вона звернулася до
відповідача із заявою про вихід зі
складу учасників ТОВ "ЗРО " КВАНТ" та
виплати їй належної частки в
статутному капіталі товариства.

12.04.2013 року відповідач направив
позивачу лист-відповідь на заяву №
73/04-1, в якому повідомив, що ТОВ "ЗРО "
КВАНТ" не має права переваг в купівлі
части позивача, тому як представник
ТОВ "ЗРО " КВАНТ", не має змоги прийняти
пропозицію про купівлю частки в
статутному фонді ТОВ "ЗРО" КВАНТ".

Станом на дату звернення до суду з
позовною заявою відповідач не виключив
позивача зі складу засновників та не
здійснив виплату вартості його частки,
у зв'язку з чим позивач звернувся до
суду з вимогами про зобов'язання
відповідача сплатити вартість частини
майна ТОВ "ЗРО " КВАНТ" у розмірі 345 650,00
грн., пропорційно часки у статутному
капіталі.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 148 ЦК України встановлено,
що учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право вийти з
товариства, повідомивши товариство про
свій вихід не пізніше ніж за три місяці
до виходу, якщо інший строк не
встановлений статутом.

Відповідно до ч. 2. ст. 148 ЦК України
учасник, який виходить із товариства з
обмеженою відповідальністю, має право
одержати вартість частини майна,
пропорційну його частці у статутному
капіталі товариства.

Порядок і спосіб визначення вартості
частини майна, що пропорційна частці
учасника у статутному капіталі, а також
порядок і строки її виплати
встановлюються статутом і законом.

Моментом виходу учасника з товариства
є дата подачі ним заяви про вихід
відповідній посадовій особі
товариства або вручення заяви цим
особам органами зв'язку. (п.28 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
жовтня 2008 року N 13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів").

Згідно частини 3 статті 29 ЗУ "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців" (в редакції
на момент виникнення спірних відносин)
у разі внесення змін до установчих
документів, які пов'язані з зміною
складу засновників (учасників)
юридичної особи, крім документів
передбачених частиною першою цієї
статті, додатково подається зокрема,
завірена в установленому порядку, або
нотаріально посвідчена копія заяви
фізичної особи про вихід зі складу
засновників (учасників).

Відповідно до статті 75 ЗУ "Про нотаріат"
нотаріуси, посадові особи органів
місцевого самоврядування, які
вчиняють нотаріальні дії, засвідчують
вірність копій документів, виданих
підприємствами, установами і
організаціями за умови, що ці
документи не суперечать законові,
мають юридичне значення і засвідчення
вірності їх копій не заборонено
законом.

Вірність копії документа, виданого
громадянином, засвідчується у тих
випадках, коли справжність підпису
громадянина на оригіналі цього
документа засвідчена нотаріусом або
посадовою особою органу місцевого
самоврядування чи підприємством,
установою, організацією за місцем
роботи, навчання, проживання чи
лікування громадянина.

Відповідно до п. 1. глави 9 Наказу
Мінюста від 22.02.2012 № 296/5 "Про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"
тексти договорів, заповітів,
довіреностей, свідоцтв, актів про
морські протести та протести векселів,
перекладів у разі засвідчення
нотаріусом вірності перекладу
документа з однієї мови на іншу, заяв,
на яких нотаріусом засвідчується
справжність підпису, за винятком заяв у
електронній формі, заяв та примірників
документів, що залишаються у справах
нотаріуса, а також дублікатів
нотаріальних документів, викладаються
на спеціальних бланках нотаріальних
документів з лицьового та зворотного
боку цих бланків.

Відповідно до п. 4 глави 9 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України при вчиненні нотаріальних дій,
що потребують прикладення
власноручного підпису осіб, нотаріус
перевіряє справжність підпису цих осіб
шляхом здійснення ними підпису у його
присутності. Встановлення їх особи
здійснюється за документами,
визначеними Законом України "Про
нотаріат".

Частиною 1 ст. 54 Закону України "Про
господарські товариства" встановлено,
що при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному фонді. Виплата провадиться
після затвердження звіту за рік, в
якому він вийшов з товариства, і в строк
до 12 місяців з дня виходу.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті
учаснику, який вибув, виплачується
належна йому частка прибутку,
одержаного товариством в даному році
до моменту його виходу. Майно, передане
учасником товариству тільки в
користування, повертається в
натуральній формі без винагороди.

Отже, вихід особи із складу учасників
товариства з обмеженою
відповідальністю дає такій особі право
одержати вартість частини майна,
пропорційну її частці у статутному
капіталі товариства.

Враховуючи викладене, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
зобов'язання відповідача виплатити
грошові кошти у розмірі 345.650,00 грн. у
якості сплати вартості частини майна
ТОВ "Завод рентгенівського обладнання
"КВАНТ", пропорційної її частці у
статутному капіталі з таких підстав.

По-перше, заява позивача про вихід зі
складу учасників ТОВ "ЗРО " КВАНТ" не
була належним чином оформлена, а саме
не була нотаріально посвідчена, а тому
вона не може вважатися належною заявою
про вихід зі складу товариства. Це, з
урахуванням положень п.28 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
жовтня 2008 року N 13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів"
означає, що вихід позивача зі складу
ТОВ "ЗРО " КВАНТ" ще не відбувся.

В свою чергу це означає, що перебіг
строків здійснення розрахунків з
учасником, що вийшов, ще не розпочався.
Відповідно право позивача на одержання
вартості його частки у майні
товариство не порушено, а відтак
підстав для його захисту наразі немає.

За таких обставин, з урахуванням
приписів наведених правових норм та на
підставі матеріалів справи суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги є незаконними,
необґрунтованими, а відтак задоволенню
не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином судові
витрати у даній справі покладаються на
позивача.

На підставі викладеного, на підставі
ст.ст. 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції, ст. 29
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", ст. 75 ЗУ "Про
нотаріат", ст. 148 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 4, 7, 54 ЗУ "Про
господарські товариства", ст.ст. 57, 82
Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 36, 43, 44, 49, п.
4 ст. 80, ст.ст. 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 24.02.2014 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/5298/13/