м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Леман-Бетон"
до Управління капітального
будівництва Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
про стягнення 49 271,00 грн.
Суддя Митрохіна А.В.
Представники сторін:
Від позивача Радзивіл І.О. дов. №
1-2/2014 від 16.01.2014р.
Від відповідача Сусла Х.М. дов. №1 від
справи:
Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Леман-Бетон"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Управління капітального будівництва
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України про стягнення з
останнього заборгованості за
договором про надання поворотної
фінансової допомоги №05/12 ФД від 27.08.2012р.
у розмірі 49 271,00 грн., з яких 47 828,29 -
основного боргу, 1 442,71 грн. - 3% річних,
крім того просив судові витрати у
розмірі 1 720,50 грн., також покласти на
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності повернення позики згідно
умов договору про надання поворотної
фінансової допомоги №05/12 ФД від 27.08.2012р.
Позивач також просить покласти на
відповідача судові витрати, пов'язані з
розглядом даної справи.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 24.12.2013 порушено провадження у
справи на 22.01.2014.
У зв'язку з перебуванням судді
Митрохіної А.В. на лікарняному,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
провадження судді Пукшин Л.Г.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 суддя Пукшин Л.Г.
провадження та призначила судове
засідання на 12.02.2014.
У зв'язку з виходом судді Митрохіної
А.В. з лікарняного, розпорядженням
Голови Господарського суду міста Києва
для розгляду судді Митрохіній А.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.02.2014 суддя Митрохіна А.В.
Представник позивача у судове
засідання 12.02.2014 з'явився, надав
пояснення по справі та повністю
підтримав вимоги, викладені у позовній
Представник відповідача у судове
засідання 12.02.2014 з'явився, надав
пояснення по справі, відповідно до яких
визнавав суму боргу в розмірі 49 271, 00
грн., зазначав що Управління
капітального будівництва Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України зобов'язується добровільно
здійснювати погашення суми боргу та
просив суд розстрочити суму боргу
згідно з графіком погашення
заборгованості (копія графіку
погашення заборгованості знаходиться
в матеріалах справи).
В обґрунтування поданої заяви
відповідач зазначив, що Управління
капітального будівництва Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України не в змозі було здійснювати
сплату заборгованості за договором у
зв'язку з тим, що в Управлінні
капітального будівництва Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України склалися обставини пов'язані з
затримкою фінансування робіт (послуг),
відсутністю власної оплати за надані
послуги, а також арештом основного
банківського рахунку згідно постанови
«Про арешт коштів боржника» ВП №35488685
Підставою ж для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом.

Відповідач обґрунтовує необхідність
розстрочки рішення суду по суті своїм
тяжким фінансовим становищем, що
унеможливить своєчасне виконання
рішення суду в повній мірі.

Дослідивши подану заяву про розстрочку
виконання рішення суду, суд дійшов
висновку, що обставини, наведені
відповідачем не є винятковими та
достатніми для розстрочення
відповідного судового рішення.

Враховуючи те, що заявником не було
надано суду достатніх доказів про
наявність виняткових обставин,
достатніх для розстрочення рішення, а
також не наведено належних тому
обставин, суд приходить до висновку про
неможливість задоволення заяви
відповідача на даному етапі.

Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У відповідності з положеннями п. 3.6
Роз'яснення Вищого арбітражного суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України" від
18.09.97р. №02-5/289 особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі №910/24703/13.

В судовому засіданні 12.02.2014 судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Леман-Бетон" (далі по
тексту - Сторона -1, Позивач) та
Управлінням капітального будівництва
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України (далі по тексту -
Сторона -2, Відповідач) було укладено
Договір №05/12 ФД про надання поворотної
фінансової допомоги (дала по тексту -
Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Сторона -1
надає Стороні -2 поворотну фінансову
допомогу, а Сторона -2 зобов'язується
повернути надані грошові кошти в
порядку та на умовах, передбачених цим
Договором.

Сторони погодили, що поворотна
фінансова допомога надається в
національній валюті України в сумі 50
000,00 грн. (п'ятдесят тисяч). Поворотна
фінансова допомога надається не
пізніше ніж через 3 (три) робочих дні з
дати підписання даного Договору (п. 2.1.
Договору).

Згідно з п.п. 2.2.-2.4. Договору, поворотна
фінансова допомога надається на
безоплатній основі, тобто плата за
користування грошовими коштами не
стягується. Поворотна фінансова
допомога надається на термін 3 (трьох)
місяців з дати підписання даного
Договору шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок з
особового або іншого рахунку.
Поворотна фінансова допомога
надається до моменту вимоги її
повернення Стороною -1.

Відповідно до п. 8.1. Договору, останній
вступає в силу з моменту його
підписання та діє до 27.11.2012.

28.08.2012 року на виконання умов Договору
Позивачем було надано Відповідачу
поворотну фінансову допомогу в розмірі
50 000,00 (п'ятдесят тисяч) грн., на
підтвердження чого Позивач надав суду
платіжне доручення №2807 від 28.08.2012 року
на суму 50 000,00 грн. (копія міститься в
матеріалах справи).

Судом встановлено, що Відповідач
частково виконав свої зобов'язання з
повернення позики, а саме перерахував
Позивачу 2 171, 71 грн., що підтверджується
випискою з рахунку позивача за 11.07.2013р.
(копія міститься в матеріалах справи).

Спір виник у зв'язку з тим, що
Відповідач у встановлений Договором
строк не повернув фінансову допомогу і
має заборгованість перед Позивачем в
розмірі 47 828, 29 грн., на підтвердження
іншого суду не надано жодних доказів.

Судом встановлено, що Договір який
уклали сторони за своєю юридичною
природою є договором позики.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ч. 3. ст. 1049 ЦК України позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

З наданих Позивачем доказів
вбачається, що Позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
надав відповідачу грошові кошти в
розмір 50 000,00 грн., згідно умов Договору,
а Відповідач після закінчення строку
дії Договору не повернув грошові кошти
Позивачу у встановленому Договором
розмірі і порядку. Станом на момент
звернення Позивача до суду з позовом
заборгованість Відповідачем не
погашена. Сума заборгованості складає
47 828, 29 грн., що підтверджується актом
звіряння взаємних розрахунків за
період 01.01.2012 по 03.09.2013 підписаним
повноважними представниками сторін.

Факт невиконання Відповідачем
зобов'язань належним чином доведений,
документально обґрунтований та
Відповідачем визнаний в повному
обсязі.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені
обставини справи та вимоги правових
норм викладених вище, Господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення 47 828, 29 грн. -
основного боргу нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості,
Позивач за невиконання договірних
зобов'язань за Договором просить суд
стягнути з Відповідача 3% річних у
розмірі 1 442,71 грн.

Щодо стягнення штрафних санкцій, судом
встановлено наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
встановлює, що у разі порушення
зобов'язання, настають наслідки,
передбачені договором або законом.

Дії відповідача є порушенням грошових
зобов'язань, тому є підстави для
застосування встановленої договором
відповідальності.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, між іншим, регулюється
Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом здійснено перерахунок
заявленого Позивачем розміру 3% річних
сумі 1 442,71 грн., які підлягають
стягненню з Відповідача, та
встановлено, що зазначена сума 3% річних
є обґрунтованою та підлягає
задоволенню повністю у розмірі 1 442,71
грн.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

За таких обставин, на підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75,
82-85, Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління капітального
будівництва Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України (03037, м. Київ, вул. Максима
Кривоноса, 2А, ) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Леман-Бетон" (84404, Донецька область, м.
Красний Лиман, вул. Переїзна,1 «В», ) заборгованості за
договором про надання поворотної
фінансової допомоги №05/12 ФД від 27.08.2012р
у розмірі у розмірі 49 271,00 грн., з яких 47
828,29 - основного боргу, 1 442,71 грн. - 3%
річних.

3. Стягнути з Управління капітального
будівництва Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України (03037, м. Київ, вул. Максима
Кривоноса, 2А, ) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Леман-Бетон" (84404, Донецька область, м.
Красний Лиман, вул. Переїзна,1 «В», ) 1 720,50 грн. - судового збору.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

6. Дата складання повного рішення
17.02.2014р.

Суддя
А.В.Митрохіна