ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.14р. Справа № 904/10118/13За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біос", м.
Дніпродзержинськ Дніпропетровської
області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничої
компанії "Будінвестпроект", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 32 631 грн. 05 коп.

Суддя Рудь
І.А.

Представники:

від позивача: Хорошавіна С.В., дов. б/н
від 02.01.14р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Біос" звернулося до
господарського суду з позовом, в якому
просить стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничої компанії
"Будінвестпроект" заборгованість в
розмірі 32 631 грн. 05 коп., з яких: 30 000 грн. 00
- авансовий платіж, сплачений позивачем
на підставі рахунку № 004 від 20.01.11р.
відповідно до умов Договору від 20.01.11р.
на проектну розробку, 2 631 грн. 05 коп. - 3%
річних.

Позовні вимоги обґрунтовує
невиконанням відповідачем оплачених
позивачем робіт по проектній розробці.

Відповідач явку свого повноважного
представника в призначені судові
засідання не забезпечив та не надав
витребувані судом документи.

На адресу суду повернувся конверт з
ухвалою, що направлялася на адресу
відповідача, з відміткою поштового
відділення: "Повернуто у зв'язку з
закінченням строку зберігання".

Суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності відповідача, тому що
позовна заява з доданими до неї
документами і ухвали суду направлялися
за юридичною адресою, яка значаться у
витязі з ЄДРЮОФОП від 23.12.13р. Відповідно
до ч. 1 ст. 93 ЦК України місцезнаходження
юридичної особи визначається місцем її
державної реєстрації, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши надані докази, заслухавши
пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ :

Як зазначає позивач, 20.01.2011р. між ТОВ
„Біос" (замовник) та ТОВ НВК
„Будінвестпроект" (виконавець)
укладено договір № б/н на проектну
розробку, за умовами якого виконавець
повинен був здійснити проектну
розробку, а замовник оплатити виконані
роботи.

На виконання умов Договору та на
підставі рахунку № 004 від 20.01.11р.
позивач 01.02.11р. здійснив перерахування
грошових коштів в сумі 30 000 грн. 00 коп.
на розрахунковий рахунок відповідача
із призначенням платежу: „На проектну
розробку згідно дог. б/н від 20.01.2011р."

Як вказує позивач у позовній заяві, у
зв'язку із невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо
здійснення оплаченої позивачем
проектної розробки, ТОВ „Біос" 06.09.13р.
направило на адресу ТОВ НВК
„Будінвестпроект" претензію № 84 від
05.09.13р. з вимогою повернення сплаченої
грошової суми в розмірі 30 000 грн. 00 коп.
та направлення на адресу позивача
належним чином оформленого оригіналу
договору на проектну розробку від
20.01.11р. № б/н. Претензія залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

На підставі положень ст. 625 Цивільного
кодексу України, позивач нарахував та
вимагає стягнути з відповідача 3%
річних в сумі 2 631 грн. 05 коп. за період з
20.01.11р. по 22.12.13р.

На час розгляду справи, доказів сплати
заборгованості відповідачем сторонами
не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд вважає, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено,
що господарські договори укладаються
за правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

За умовами ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до статті 530 ЦК України,
якщо строк виконання зобов'язання не
встановлений, кредитор в праві
вимагати його виконання в будь-який
час. Боржник повинен виконати таке
зобов'язання в семиденний термін з дня
пред'явлення вимоги кредитором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

За приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивачем не надано
доказів на підтвердження позовних
вимог, а саме договору № б/н від 20.01.11р.
на виконання умов якого здійснена
оплата невиконаних відповідачем робіт.

Крім того, в позовній заяві позивач
обґрунтовує позовні вимоги посиланням
на ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 193, 224 Господарського
кодексу України. В письмових
поясненнях від 18.02.14р., наданих на
вимогу суду, позивач посилається на
норми ст. ст. 208, 638 Цивільного кодексу
України, норми ст. ст. 174, 180, 181
Господарського кодексу України,
одночасно зазначаючи, що спірний
договір є неукладеним, а грошові кошти
в сумі 30 000 грн. 00 коп., перераховані
позивачем, є авансовим платежем, який
повинен бути повернути ТОВ „Біос" в
тому розміру, в якому він передавався
відповідачу.

Однак, як вбачається із наданих
позивачем на підтвердження позовних
вимог доказів, фактичні дії сторін
свідчать про існування між сторонами
договірних відносин, які виникли на
підставі домовленості сторін щодо
виконання відповідачем обумовлених
проектних робіт та сплати вказаних
робіт позивачем.

Таким чином, норми, на які посилається
позивач не розповсюджуються на
договірні відносини, що виникли між
сторонами у справі, а тому позовні
вимоги є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Біос"
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі вищезазначеного, керуючись
ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя

І.А.Рудь

Повне рішення складено - 24.02.14р.