ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

17.02.2014 Справа № 901/279/14за
позовом Совєтської селищної ради

(вул. 30 років Перемоги, 25, с. Совєтський,
Совєтський район, АР Крим, 97200)

до приватного підприємства «ЮРОСТ -
Крим»

(вул. Первомайська, 1, с. Совєтський,
Совєтський район, АР Крим, 97200)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Джанкойської
об'єднаної державної фінансової
інспекції

(вул Леніна, 8, м. Джанкой, АР Крим,96100)

про стягнення 22 834.63 грн.

Суддя Радвановська Ю.А.

Представники:

Від позивача: не з'явився, Совєтська
селищна рада;

Від відповідача: Скичко Олег
Олексійович, представник, довіреність
б/н від 28.01.2014, ПП «ЮРОСТ - Крим»;

Від третьої особи: не з'явився,
Джанкойська об'єднана державна
фінансова інспекція.

Суть спору: Совєтська селищна рада
звернулася до господарського суду АР
Крим із позовною заявою до приватного
підприємства «ЮРОСТ - Крим» та просить
суд стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 22 834.63 грн..

Позовні вимоги вмотивовані ухиленням
відповідача від сплати земельного
податку за земельні ділянки, які
знаходяться під будівлями та
спорудами, переданими останньому в
оренду, та порушенням ним умов договору
оренди майна № 1/2008 від 26 березня 2008
року в частині невиконання ним свого
обов'язку щодо страхування
орендованого майна. Вимоги
обґрунтовані посиланнями на статтю 526
Цивільного кодексу України та статті
218, 224 Цивільного кодексу України.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на те, що розмір
компенсації за користування землею при
оренді майна є однією зі складових
розміру орендної плати за нього, про що
зазначив у відзиві на позовну заяву
(а.с. 61-65).

Позивач та третя особа явку
уповноважених представників у судове
засідання не забезпечили, витребуваних
судом документів не надали, про час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином.

В судовому засіданні 17 лютого 2014 року
представник відповідача просив суд
залишити позов без розгляду, у зв'язку з
неявкою представника позивача до
судового засідання.

Однак, суд не знайшов підстав для
задоволення зазначеного клопотання
представника відповідача з огляду на
положення статті 81 Господарського
процесуального кодексу України.

Так, враховуючи те, що матеріали справи
в достатній мірі характеризують
правовідносини сторін, а неявка
представника позивача та третьої особи
не перешкоджає розгляду справи по суті,
суд відхилив клопотання представника
відповідача та відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України визнав за можливе розглянути
справу за відсутності нез'явившихся
представників за наявними у ній
матеріалами.

Розгляд справи відкладався в порядку
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 17 лютого 2014 року
суд розпочав розгляд справи по суті.

Згідно зі статтями 20, 22, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України в судовому засіданні
представникам сторін роз'яснені
процесуальні права та обов'язки.

За клопотанням представників сторін,
відповідно до статті 10 Конституції
України, статті 12 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»,
пояснення та клопотання по справі
надавалися ними російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд -

встановив:

26 березня 2008 року між Совєтською
селищною радою (орендодавець) та
приватним підприємством «ЮРОСТ - Крим»
(орендар) укладено договір оренди
майна, яке знаходиться в комунальній
власності № 1/2008, відповідно до пункту
1.1. якого орендодавець передає, а
орендар приймає у строкове платне
користування на умовах оренди майно
територіальної громади с. Совєтський:
об'єкти водопостачання,
водовідведення, спецавтотранспорт,
бокси, складські та службові
приміщення та інше майно, перелік якого
зазначається у акті приймання -
передачі, який додається до даного
договору (а.с. 17-20).

Відповідно до пункту 1.2 договору
вказане майно передається в оренду з
метою надання жителям с. Совєтський,
юридичним та фізичним особам -
суб'єктам підприємницької діяльності,
які здійснюють свою діяльність на
території с. Совєтський, послуг з
водопостачання та водовідведення.

Даний договір набирає сили з моменту
набуття орендарем права користування
майном та діє протягом 30 - ти
календарних місяців (пункт 1.4 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору вступ
орендаря у користування майном
наступає з моменту підписання
сторонами даного договору та акту
приймання - передачі майна, який
додається до договору.

Передача майна в оренду не тягне за
собою передачу орендарю права
власності на це майно: власником майна
залишається орендодавець, орендар же
лише використовує орендоване майно
протягом строку дії даного договору
(пункт 2.2. договору).

Пунктами 3.1.4 та 3.1.7 договору визначені
обов'язки орендаря : своєчасно
здійснювати розрахунки з орендодавцем
за майно, що орендується, та протягом 90
діб після укладення даного договору
застрахувати орендоване майно.

02 квітня 2008 року за актом приймання -
передачі об'єкт оренди було передано у
користування приватному підприємству
«ЮРОСТ - Крим» (а.с. 21).

Додатковою угодою від 14 листопада 2008
року договір оренди майна № 1/2008 року
від 26 березня 2008 року було доповнено
пунктом 1.1 у наступній редакції: «в тому
числі на умовах оренди передається
наступне майно територіальної громади
с. Совєтський: артезіанська
свердловина № 4960 по вул. Суворова,
водонапірна вежа, щит управління,
мережі водопостачання та
водовідведення». Інші умови були
залишені без змін (а.с. 26).

Додатковою угодою від 21 вересня 2009 року
було внесено зміни до пункту 1.4
договору оренди майна № 1/2008 року від 26
березня 2008 року та викладено його
наступним чином : «Даний договір
набирає сили з моменту підписання його
сторонами. Строк оренди складає 15 років
(180 календарних місяців): з 26 березня 2008
року по 26 березня 2023 року» (а.с. 27).

Також, додатковою угодою від 01 грудня
2009 року Совєтською селищною радою було
передано відповідачу в оренду й інше
майно, яке за актом приймання - передачі
від 15 листопада 2009 року було прийнято
останнім в оренду (а.с. 28-30).

Як зазначає позивач, Джанкойською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією було проведено планову
документальну ревізію виконання
бюджету та фінансово - господарської
діяльності у Виконавчому комітеті
Совєтської селищної ради за період з 01
червня 2009 року по 31 березня 2013 року, в
результаті якої складено письмову
вимогу про усунення порушень,
встановлених ревізією від 20 серпня 2013
року № 25-12/2015 (а.с. 11-17).

Так, в результаті ревізії було
встановлено ряд недоліків, зокрема,
ухилення приватним підприємством
«ЮРОСТ - Крим» від сплати земельного
податку за земельні ділянки, які
знаходяться під будівлями та
спорудами, переданими в оренду за
договором № 1/2008 від 26 березня 2008 року
на суму 14 031.86 грн.. Також ревізією
встановлено порушення підприємством
свого обов'язку щодо страхування майна,
оскільки оплата страхування була
здійснена за рахунок місцевого
бюджету.

Позивач претензією від 10 вересня 2013
року № 746/02-10 вимагав від відповідача
сплати земельного податку та
відшкодування суми страхового платежу
(а.с. 39), у відповідь на яку відповідач
надіслав лист, в якому відмовив у
задоволенні вказаних вимог позивача
(а.с. 40-41).

Викладене з'явилося підставою для
звернення Совєтської селищної ради із
даними позовними вимогами до
господарського суду АР Крим про
стягнення суми земельного податку та
суми страхового платежу.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд визнав позовні вимоги
такими, що задоволенню не підлягають, з
наступних підстав.

Предметом доказування та спору у даній
справі є встановлення наявності чи
відсутності правових підстав для
стягнення з відповідача суми
земельного податку та суми страхового
платежу.

В обґрунтування своїх вимог позивач,
Совєтська селищна рада, посилається на
те, що факти порушення відповідачем
своїх зобов'язань були встановлені
перевіркою, проведеною Джанкойською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
Джанкойською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією дійсно було
проведено планову документальну
ревізію виконання бюджету та фінансово
- господарської діяльності у
Виконавчому комітеті Совєтської
селищної ради за період з 01 червня 2009
року по 31 березня 2013 року, в результаті
якої складено письмову вимогу про
усунення порушень, встановлених
ревізією від 20 серпня 2013 року № 25-12/2015
(а.с. 11-17).

Так, зокрема, перевіркою було
встановлено та позивач посилається на
порушення відповідачем свого обов'язку
щодо сплати податку на землю.

При цьому, позивач обґрунтовує свої
вимоги положеннями Закону України «Про
плату за землю».

Однак, суд вважає таке правове
обґрунтування своїх вимог
неправильним, оскільки згідно з
Податковим кодексом України Закон
втратив чинність з 01 січня 2011 року.

Крім того, за результатом дослідження
чинних правових норм, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
судом також було встановлено
безпідставність позовних вимог в цій
частині.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України об'єктом плати за землю
є земельна ділянка.

Згідно з пунктами 14.1.72 та 14.1.73. статті 14
Податкового кодексу України земельний
податок - обов'язковий платіж, що
справляється з власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв), а
також постійних землекористувачів ;
землекористувачі - юридичні та фізичні
особи (резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди.

Так, платниками податку стаття 269
Податкового кодексу України називає
власників земельних ділянок, власників
земельних часток (паїв) та
землекористувачів. При цьому, останню
позицію слід розглядати звужено, з
урахуванням наведеного у підпункті
14.1.72 статті 14 Податкового кодексу
України визначення земельного податку,
згідно з яким податок повинні
сплачувати лише постійні
землекористувачі.

Так згідно з підпунктом 14.1.147 статті 14
Податкового кодексу України плата за
землю - це загальнодержавний податок,
який справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Отже, необхідно врахувати приписи
підпунктів 14.1.136 Податкового кодексу
України, де зазначено, що орендна плата
за земельні ділянки державної та
комунальної власності - це обов'язків
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

При цьому, досить часто договори оренди
землі передбачають внесення
земельного податку орендарями.

Однак, слід враховувати, що у такому
випадку мова може йти лише про
відшкодування орендарем орендодавцеві
витрат останнього по сплаті земельного
податку, оскільки суб'єктом сплати
земельного податку чітко визначений
орендодавець - власник земельної
ділянки, а Податковий кодекс України
виходить із принципу так званої
персональної податкової
відповідальності, забороняючи уступку
податкового зобов'язання або
податкового боргу третім особам (пункт
87.7 статті 87 Податкового кодексу
України).

Правильність висновків суду також
підтверджується змістом пункту 287.1
статті 287 Податкового кодексу України
згідно з якою земельний податок
сплачується з дня виникнення права
власності або права користування
земельною ділянкою.

Також обґрунтованими суд визнає
посилання представника відповідача на
положення статей 796-797 Цивільного
кодексу України.

Так, згідно зі статтею 796 Цивільного
кодексу України одночасно з правом
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) наймачеві
надається право користування
земельною ділянкою, на якій вони
знаходяться, а також право
користування земельною ділянкою, яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму. У договорі найму сторони
можуть визначити розмір земельної
ділянки, яка передається наймачеві.
Якщо розмір земельної ділянки у
договорі не визначений, наймачеві
надається право користування усією
земельною ділянкою, якою володів
наймодавець. Якщо наймодавець не є
власником земельної ділянки,
вважається, що власник земельної
ділянки погоджується на надання
наймачеві права користування
земельною ділянкою, якщо інше не
встановлено договором наймодавця з
власником земельної ділянки.

При цьому, статтею 797 Цивільного
кодексу України передбачено, що плата,
яка справляється з наймача будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), складається з плати за
користування нею і плати за
користування земельною ділянкою.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
погоджується із доводами відповідача
про відсутність правових підстав для
стягнення з відповідача 14 031.86 грн.
податку за землю.

Одночасно, суд визнав вимоги позивача
про стягнення з відповідача суми
страхового платежу такими, що також
задоволенню не підлягають, у зв'язку з
наступним.

Так, згідно з пунктом 3.1.7 договору
орендар зобов'язався протягом 90 діб
після укладення даного договору
застрахувати орендоване майно.

Отже, в обов'язки відповідача покладено
застрахувати майно, надане в оренду.

Однак, пункт 3.1.7 договору не
містить обов'язку орендаря сплатити
особисто страховий платіж.

Крім того, обов'язок оплати страхового
платежу або обов'язок його
відшкодування орендодавцю не
міститься також у розділі 5 договору
«Орендна плата та платежі по договору».

Згідно зі статтею 528 Цивільного кодексу
України виконання обов'язку може бути
покладено боржником на іншу особу, якщо
з умов договору, вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства
або суті зобов'язання не випливає
обов'язок боржника виконати
зобов'язання особисто. У цьому разі
кредитор зобов'язаний прийняти
виконання, запропоноване за боржника
іншою особою.

Так, враховуючи те, що умови договору не
містять обов'язку орендаря здійснити
сплату страхових внесків особисто, а
внесення страхових платежів було
проведено позивачем за власною
ініціативою, що підтверджується
платіжним дорученням № 750 від 09 липня
2010 року, слід визначити, що згідно
статті 599 Цивільного кодексу України
дане зобов'язання припинилося.

Більш того, як вбачається з матеріалів
справи, 05 липня 2010 року між ТОВ
«Астарта» (страховик) та Совєтською
селищною радою (страхувальник) було
укладено договір добровільного
страхування майна № 81/16, предметом
страхування за яким було майно,
передане відповідачу в оренду (а.с. 32-35).

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Таким чином, Совєтська селищна рада
добровільно уклала та взяла на себе
зобов'язання, передбачене пунктом 3.1.7
договору щодо страхування
орендованого майна.

Інших правових підстав для
відшкодування з відповідача суми
страхового платежу позивачем наведено
не було.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України оплата
судового збору у зв'язку з відмовою в
позові покладається на позивача.

У судовому засіданні були оголошені
вступна та резолютивна частини
рішення. Повне рішення складено 24
лютого 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 49, 82-84 Господарського
процесуального Кодексу України, суд

вирішив:

1. У задоволенні клопотання
представника відповідача про
залишення позову без розгляду -
відмовити.

2. В позові відмовити в повному
обсязі.

Суддя Ю.А.
Радвановська