ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.02.2014
Справа № 905/8389/13

Суддя господарського суду Донецької
області Соболєва С.М.,

при секретарі судового засідання
Синєгубі С.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу за позовною
заявою: Державного підприємства
"Регіональні електричні мережі,
м.Вишгород Київської області в особі
Донецької філії, м.Донецьк

до Державного підприємства
«Артемвугілля», м.Горлівка Донецької
області

про стягнення 235037259,75 грн.

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Коваленко О.В. - за
довіреністю.

У відповідності до ст. 77 ГПК України у
судовому засіданні 06.02.2014 року
оголошено перерву до 11.02.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державного підприємства
"Регіональні електричні мережі,
м.Вишгород Київської області в особі
Донецької філії, м.Донецьк звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовом до Відповідача, Державного
підприємства «Артемвугілля»,
м.Горлівка Донецької області про
стягнення 235037259,75 грн., з яких
заборгованість за спожиту електричну
енергію 224581064,71 грн., пеня 6939864,73 грн., 3%
річних 3516330,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на неналежне виконання
Відповідачем умов договору про
постачання електричної енергії
№04-33/5а-05 від 01.06.2005р.

На підтвердження викладених обставин
Позивачем надано розрахунок заявлених
позовних вимог, копії: договору про
постачання електричної енергії
№04-33/5а-05 від 01.06.2005р. з додатками та
додатковими угодами до нього, звіти про
використання електричної енергії у
період з грудня 2012 року по жовтень 2013
року, Акти приймання-передачі №00253 від
31.10.2013р., №00231 від 30.09.2013р., №00201 від
31.08.2013р., №00224 від 31.08.2013р., №00225 від
31.08.2013р., №00175 від 31.07.2013р., №00147 від
30.06.2013р., №00118 від 31.05.2013р., №00086 від
30.04.2013р., №00057 від 31.03.2013р., №00029 від
28.02.2013р., №00003 від 31.01.2013р., №0005 від
31.01.2013р., №00293 від 31.12.2012р., виписки по
особовому банківському рахунку.

10.12.2013р. Відповідач надав відзив на
позов, за яким позовні вимоги визнає
частково - а саме у сумі основного боргу
та вказує про наявність помилок у
розрахунках Позивача пені та 3% річних,
заявлених до стягнення.

21.01.2014р. представником Позивача подано
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, за якою просить суд стягнути з
Відповідача 238577385,84 грн., з яких
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію - 224581064,71 грн., пеня -
11020808,12 грн., 3% річних - 2975513,01 грн.

Вказана заява прийнята судом у
відповідності до ст. 22 ГПК України.

У письмових поясненнях від 21.01.2014р.
представник Позивача надав
деталізоване обґрунтування
здійсненого розрахунку позовних вимог.

27.01.2014р. через канцелярію
господарського суду Донецької області
представником Позивача подано
клопотання про продовження строку
розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 27.01.2014р. строк розгляду
справи продовжено до 11.02.2014 року.

27.01.2014р. представник Відповідача надав
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій на 50 відсотків,
посилаючись на тяжке фінансове
становище.

У письмових поясненнях від 06.02.2014р.
представник Позивача вказав про
заперечення щодо зменшення розміру
штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

Відповідно до вимог статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Судовими доказами за
визначенням статей 32-38 Господарського
процесуального кодексу України слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

01.06.2005р. між ДП «Укренерговугілля» (нині
- ДП «Регіональні електричні мережа»)
(Постачальник) та ДП «Артемвугілля»
(Споживач) укладений договір про
постачання електричної енергії
№04-33/5а-05, за умовами якого Постачальник
постачає електричну енергію Споживачу,
а Споживач оплачує Постачальнику її
вартість та здійснює інші платежі
згідно з умовами Договору та додатками
до Договору, що є його невід'ємними
частинами (п.1.).

У Додатковій угоді від 01.06.2010р. сторони
погодили викласти п.9.5. Догвору у
наступній редакції: «Цей Договір
набирає чинності з дня його підписання
та скріплення печатками і діє до
31.12.2010р. Договір вважається продовженим
на наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
Договору жодною із сторін не буде
заявлено про принення його дії або
перегляд його умов. Розірвання
договору, перегляд його умов, внесення
доповнень може бути здійснено і в інший
термін за ініціативою будь-якої із
сторін у порядку, визначеному
законодавством України та ПКЕЕ.» (п.1.).

За умовами Договору Постачальник
зокрема зобов'язався постачати
Споживачу електроенергію як різновид
товару в межах 122932 кВа (кВт) приєднаної
(дозволеної жо використання)
потужності в обсягах, визначених
відповідно до розділу 5, з урахуванням
вимог Розділу 6 цього Договору (Додаток
1 «Обсяги постачання електричної
енергії та потужності Споживачу та
Субспоживачу) (п.2.1.2.).

Споживач зокрема зобов'язався
оплачувати Постачальнику вартість
електричної енергії згідно з умовами
Додатку «Порядок розрахунків» та
Додатку 3 «Зняття показів засобів
обліку електричної енергії» (п.2.2.3.).

Згідно п.4. Додатку №22 до Договору
«Порядок розрахунків» сторонами
визначено, що остаточний розрахунок за
спожиту у розрахунковому періоді
електроенергію, плату за перетікання
реактивної енергії, плату за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності, оплату недорахованої
електроенергії, сум та відшкодування
збитків тощо Споживач здійснює
самостійно на підставі наданих
Постачальником актів прийому-передачі
у триденний термін з дня отримання,
згідно банківських реквізитів,
вказаних Постачальником в актах
прийому-передачі.

Сторонами підписані та скріплені
печатками Акти приймання-передачі Акти
приймання-передачі №00253 від 31.10.2013р.,
№00231 від 30.09.2013р., №00201 від 31.08.2013р., №00224
від 31.08.2013р., №00225 від 31.08.2013р., №00175 від
31.07.2013р., №00147 від 30.06.2013р., №00118 від
31.05.2013р., №00086 від 30.04.2013р., №00057 від
31.03.2013р., №00029 від 28.02.2013р., №00003 від
31.01.2013р., №0005 від 31.01.2013р., №00293 від
31.12.2012р., за яким вбачається поставка
електричної енергії Позивачем
Відповідачу на загальну суму 305072064,71
грн.

За наявними в матеріалах справи банків
сикх виписках встановлено здійснену
оплату Відповідачем за поставлену
електричну енергію на загальну суму
80491000 грн.

Відповідно до ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й
частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України, відповідно до якої
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України).

Згідно п. 5.1. Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України № 28 від 31.07.1996 р. (далі - ПКЕЕ)
договір про постачання електричної
енергії є основним документом, який
регулює відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без
договору не допускається.

За умовами п. 6.1. ПКЕЕ, розрахунки
споживача за використану електричну
енергію здійснюються за розрахунковий
період відповідно до умов договору.
Розрахунковий період становить один
місяць, за винятком випадку,
передбаченого пунктом 6.8 цих Правил.
Обсяги електричної енергії, які
підлягають оплаті, мають визначатися
відповідно до даних розрахункового
обліку електричної енергії про її
фактичне споживання за винятком
випадків, передбачених цими Правилами.

Положеннями пп. 2 п. 10.2. ПКЕЕ
встановлено, що споживач електричної
енергії зобов'язаний оплачувати обсяг
спожитої електричної енергії, а також
здійснювати інші платежі відповідно до
умов договору та рахунків, виставлених
на підставі актів про порушення цих
Правил та умов договору.

Відповідачем здійснювалась оплата за
поставлений товар - електричну енергію
невчасно та не в повному обсязі, про що
свідчить його заборгованість,
підтверджена матеріалами справи, у
сумі 224581064,71 грн.

Позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Позивач просить суд стягнути з
Відповідача пеню у сумі 11020808,12 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У п.4.2.1. Договору №04-33/5а-05 від 01.06.2005р.
сторони передбачили, що за внесення
платежів, передбачених п.2.2.3-2.2.4.
Договору з порушенням термінів,
визначених додатком 22 «Порядок
розрахунків», Споживач сплачує
Постачальнику пеню за кожен день
прострочення платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Перевіривши арифметичний розрахунок
даних позовних вимог за допомогою
програми інформаційно-пошукової
системи «Законодавство», зважаючи на
межі позовних вимог, господарський суд
прийшов до висновку про правомірність
задоволення вказаних позовних вимог
частково - у сумі 11019137,11 грн.

Позивачем до стягнення з Відповідача
заявлено також 3% річних - 2975513,01 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок
даних позовних вимог за допомогою
програми інформаційно-пошукової
системи «Законодавство» господарський
суд встановив, що підлягають стягненню
з Відповідача 3% річних виходячи з
періодів, вказаних Позивачем, у сумі
2978839,38 грн. Проте, зважаючи на межі
позовних вимог, господарський суд
задовольняє вказані позовні вимоги у
обсязі, визначеному Позивачем, а саме в
сумі 2975513,01 грн.

Відповідач заявляє про зменшення
розміру заявленої до стягнення
Позивачем пені на 50%, посилаючись на
тяжке фінансове становище, наявність
ускладнюючих обставин щодо виконання
даного рішення, надмірність обсягу
вказаних вимог, вказуючи на норми ст. 233
ГК України, надав копію довідки про
бюджетне асигнування ДП
«Артемвугілля» за 2010р.-2013р., Виписку з
реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу
станом на 18.11.2013р.

Відповідач вказує, що причини
виникнення заборгованості перед
Позивачем носять об'єктивний характер,
зумовлений становищем в
паливно-енергетичному комплексі
України, відсутність цільових коштів у
державному бюджеті на фінансування
Програми з підтримки вугледобувних
підприємств, до яких відноситься
Відповідач, за статтею «державна
підтримка на часткове покриття затрат
по собівартості вугілля», основну
витратну частину якої становлять
витрату на електричну енергію в
процесі видобутку вугілля.

У відповідності до ст. 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу; якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України також визначено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При цьому, за змістом п.3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»,
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового
рішення зазначається про часткове
задоволення позову і розмір суми
неустойки, що підлягає стягненню.
Судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

За змістом глави 24 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором; господарсько-правова
відповідальність базується на
принципі, зокрема, сплати штрафних
санкцій за порушення зобов'язання;
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки; господарські санкції
застосовуються у встановленому
законом порядку за ініціативою
учасників господарських відносин;
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення; у разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

У відповідності до п.3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Оцінивши надані сторонами докази та
обставини справи у їх сукупності,
враховуючи фінансовий стан обох
сторін, а також те, що винятковість
обставин є оціночним поняттям,
господарський суд дійшов висновку про
те, що клопотання відповідача про
зменшення розміру пені підлягає
частковому задоволенню, а саме
зменшенню на 20%.

Отже, пеня, що підлягає стягненню з
Відповідача, становить 8815309,69 грн.

Водночас господарський суд вказує
наступне.

Відповідно до п.2.8. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України», У разі коли позивач на
підставі частини четвертої статті 22
ГПК до прийняття рішення зі справи
збільшив розмір позовних вимог чи до
початку розгляду справи по суті змінив
предмет або підставу позову, в зв'язку з
чим зросла ціна позову, він відповідно
до абзацу другого частини другої
статті 6 Закону повинен сплатити
недоплачену в зв'язку з цим суму
судового збору до звернення з
відповідною заявою до господарського
суду. Якщо до останньої не додано
доказів такої доплати, заява
повертається без розгляду на підставі
пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, що
згідно з частиною третьою згаданої
статті ГПК не перешкоджає позивачеві
повторно звернутися до господарського
суду з відповідною заявою після
доплати ним необхідної суми судового
збору; у цьому випадку до відповідного
звернення суд здійснює розгляд раніше
заявленої позовної вимоги (позовних
вимог), якщо позивач не відмовився від
неї. З урахуванням конкретних обставин
справи суд може розглянути й змінені
вимоги позивача без доплати останнім
суми судового збору з подальшим
розподілом останнього між сторонами за
правилами статті 49 ГПК.

При цьому згідно ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

При подачі позову 27.11.2013р. Позивачем за
заявлені позовні вимоги сплачений
судовий збір у максимальному розмірі
68820 грн. виходячи від мінімальної
заробітної плати на 1 січня 2013 року.
Враховуючи заяву про збільшення
розміру позовних вимог, подану до суду
21.01.2014р. Позивачем мало б бути сплачено
судовий збір виходячи з мінімальної
заробітної плати на 1 січня 2014 року.
Отже, з боку Позивача підлягає доплаті
судовий збір у сумі 4260 грн.

Судові витрати підлягають розподілу з
урахуванням норм статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи зазначене та керуючись
ст.ст.4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного
підприємства "Регіональні електричні
мережі, м.Вишгород Київської області в
особі Донецької філії, м.Донецьк
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
Відповідача, Державного підприємства
«Артемвугілля», м.Горлівка Донецької
області 238577385,84 грн., з яких
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію - 224581064,71 грн., пеня -
11020808,12 грн., 3% річних - 2975513,01 грн.
задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Артемвугілля» (84601, Донецька область,
м.Горлівка, пр..Леніна, 13, п/р 8001 у
філії ВАТ КБ «Надія» МФО 335719 ) на користь Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» (07300, Київська область,
м.Вишгород, ) в особі
Донецької філії (83114, м.Донецьк, вул.
Щорса, 87, р/р зі спец. режимом
використання 90 у Філії - ДОУ ПАО
«Ощадбанк», МФО 335106, , п/р
201 в ПАТ «Енергобанк» м.Київ, МФО
300272 ) основну
заборгованість у сумі 224581064,71 грн., пеню
у сумі 8815309,69 грн., 3% річних у сумі 2975513,01
грн., що загалом складає 236371887,41 грн., а
також відшкодування сплаченого
судового збору у сумі 73080 грн.

3. В задоволенні в іншій частині позову
відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства
«Регіональні електричні мережі» (07300,
Київська область, м.Вишгород, ) в особі Донецької філії
(83114, м.Донецьк, вул. Щорса, 87, р/р зі спец.
режимом використання 90 у Філії -
ДОУ ПАО «Ощадбанк», МФО 335106, , п/р 201 в ПАТ «Енергобанк»
м.Київ, МФО 300272 ) на користь
Державного бюджету України судовий
збір у сумі 4260 грн.

5. Після набрання рішенням чинності
видати накази.

6. В судовому засіданні 11.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його оголошення. Зазначений
строк обчислюється з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
ст.ст.84, 85 Господарського
процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено 17.02.2014р.

Суддя
С.М. Соболєва