КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р. Справа№ 910/7424/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання:
Ликові В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Полевик О.Л. -
довіреність № 1166/13 від 01.07.2013р.,

від відповідача-1: Підлісний В.О. -
довіреність б/н від 07.10.2013р.,

від відповідача-2: Чакун Л.І. -
довіреність № 28/11 від 22.11.2013р.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Тональ" на рішення
господарського суду міста Києва від
09.09.2013 року

у справі № 910/7424/13 (суддя
Гавриловська І.О.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства „Райффайзен
Банк Аваль",

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю „Тональ",

2. Товариства з
обмеженою відповідальністю „Альтана"

про стягнення 7 804 064,89 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ПАТ „Райффайзен Банк
Аваль" звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення солідарно з ТОВ „Тональ" та
ТОВ „Альтана" (з врахуванням заяви про
збільшення позовних вимог від 26.06.2013
року) заборгованості за кредитним
договором № 010/08/3236 від 06.09.06 року у
розмірі 7 804 064,89 грн., що складається з
заборгованості за тілом кредиту - 6 728
375,04 грн.; заборгованості по нарахованим
та несплаченим відсоткам за
користування кредитом - 813 767,65
грн.; пені за несвоєчасну сплату
кредиту - 217 681,65 грн.; пені за
несвоєчасну сплату відсотків за
користування кредитом - 44 240,55 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 року (повний текст
рішення підписано 16.09.2013 року) позов з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
місцевого господарського суду, ТОВ
„Тональ" звернулося до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 року, та прийняти
рішення у відповідності до вимог
законодавства, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" у своєму
відзиві на апеляційну скаргу просить
суд апеляційну скаргу ТОВ „Тональ"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
09.09.2013 року - без змін.

Згідно розпорядження В.о. Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2013 року для
розгляду справи № 910/7424/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя - Остапенко О.М., судді - Жук Г.А.,
Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2013
року вищезазначену апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
справу до розгляду у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін на 25.11.2013 року.

В судовому засіданні 25.11.2013 року було
оголошено перерву на 05.12.2013 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013
року розгляд справи відкладено на
24.12.2013 року відповідно до ст. 77 ГПК
України у зв'язку з неявкою в судове
засідання повноважних представників
відповідача-2.

Відповідно до розпорядження
Заступника Голови Київського
апеляційного господарського суду від
24.12.2013 року у зв'язку з перебуванням
судді Жук Г.А. у відпустці для розгляду
справи сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Остапенко О.М.,
судді Мальченко А.О., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013
року розгляд справи відкладено на
08.02.2014 року відповідно до ст. 77 ГПК
України у зв'язку з неявкою в судове
засідання повноважних представників
відповідача-1 та відповідача-2.

Відповідно до розпорядження Секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
08.02.2014 року у зв'язку з перебуванням
судді Руденко М.А. у відпустці
здійснено заміну складу колегії суду.
Розгляд справи здійснюється у складі:
головуючий суддя Остапенко О.М., судді:
Жук Г.А. Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.02.2014 року
розгляд справи відкладено на 20.02.2014
року на підставі ст. 77 ГПК України у
зв'язку з нез'явленням в судове
засідання представників відповідача-2.

До початку судового засідання через
відділ документального забезпечення
суду від відповідача-2 надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату для надання
можливості представнику ТОВ
„Альтана" надати додаткові письмові
пояснення.

В судовому засіданні, порадившись на
місці, вислухавши позиції присутніх
учасників апеляційного провадження,
колегією суддів в задоволенні
клопотання про відкладення розгляду
справи відмовлено у зв'язку із його
необґрунтованістю, оскільки розгляд
справи відкладався неодноразово,
останній раз ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
08.02.2014 року розгляд справи було
відкладено на 20.02.2014 року, а відтак
відповідач-2 мав достатньо часу та
можливість подати свої додаткові
письмові пояснення завчасно до початку
судового засідання.

Крім того, присутній у судовому
засіданні 20.02.2014 року уповноважений
представник відповідача-2 має
можливість надати свої пояснення та
заперечення по суті спору
безпосередньо в судовому засіданні.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні 20.02.2014 року вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити, рішення
господарського суду міста Києва від
09.09.2013 року скасувати в частині
стягнення відсотків та пені та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Представник позивача в судовому
засіданні проти доводів відповідача-1,
викладених в апеляційній скарзі,
заперечував, просив суд апеляційну
скаргу ТОВ „Тональ" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 09.09.2013 року - без
змін.

Представник відповідача-2 в судовому
засіданні просив рішення
господарського суду міста Києва від
09.09.2013 року змінити, у задоволенні
позовних вимог до ТОВ „Альтана"
відмовити повністю.

У судовому засіданні, яке відбулось
20.02.2014 року, було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови
Київського апеляційного
господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства та заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що у задоволенні апеляційної скарги
ТОВ „Тональ" слід відмовити, а рішення
господарського суду міста Києва від
09.09.2013 року - залишити без змін, виходячи
з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 06.09.2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком „Аваль",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство „Райффайзен
Банк Аваль", (кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю „Тональ"
(позичальник) було укладено кредитний
договір № 010/08/3236 (далі - кредитний
договір).

Згідно з п. 1.1. кредитного договору в
редакції додаткової угоди №
010/08/3236-4 від 30.07.10 року до даного
кредитного договору, кредитор на
положеннях та умовах цього договору
відкриває позичальнику
невідновлювальну кредитну лінію
(кредит/кредитні кошти) лімітом
кредитування 985 725,00 доларів США,
строком до 01.09.2012 року, зі сплатою 11 %
річних у доларах США.

В разі рефінансування кредитної
заборгованості в гривню - процентна
ставка за користування кредитними
коштами становитиме 23 % річних.

Під терміном „невідновлювальна
кредитна лінія" розуміють спосіб
видачі кредиту частинами (траншами),
при якому після отримання
позичальником повної суми кредитних
коштів і досягненні ліміту
кредитування подальша видача
кредитних коштів позичальнику
припиняється незалежно від фактичної
суми заборгованості за кредитом
протягом строку дії договору.

У відповідності до п. 2.1. кредитного
договору (в редакції додаткової угоди
№ 010/08/3236/2 від 31.08.09 року), кредитні кошти
призначені для фінансування та
рефінансування будівництва плавучого
ресторану (мета кредиту, ст. 345 ГК
України), а також можуть надаватися на
рефінансування існуючої
заборгованості з доларів США в
національну валюту України.

Згідно з п. 3.1. кредитного договору
кредитор надає позичальнику кредит на
умовах його забезпечення, цільового
використання, строковості, повернення
та плати за користування.

Пунктом 3.2. кредитного договору
визначено, що видача кредиту
здійснюється траншами (транш - частина
кредиту, що надається позичальнику в
рамках кредитної лінії, в порядку та на
умовах цього договору).

Додатковою угодою № 010/08/3236/1 від 24.04.2008
року до кредитного договору додано п.
3.2.1. наступного змісту: "транш у сумі 775
000,00 доларів США може бути отриманий
позичальником до 24.05.2008 року".

Згідно із п. 3.3. кредитного договору,
починаючи з другого та кожного
наступних траншів, видача кредитних
коштів здійснюється за умови:

- підтвердження позичальником
кредитору цільового використання
кредитних коштів, виданих попереднім
траншем, з укладенням відповідного
акту за підписом уповноважених осіб
кредитора та позичальника;

- здійснення переоцінки майна
(плаваючого ресторану), що є
забезпеченням повернення кредитних
коштів за цим договором,
уповноваженими особами кредитора.

Відповідно до п. 3.4. кредитного договору
сторонами встановлено, що обчислення
строку надання кредиту, нарахованих
відсотків по договору здійснюється за
фактичне число календарних днів
користування кредитом.

При цьому, відсотки за користування
кредитом нараховуються на залишок
заборгованості за кредитом починаючи з
дня надання кредиту (часткового
надання кредиту) до дня повного
погашення заборгованості за кредитом
включно.

Пунктом 3.5. кредитного договору
сторонами встановлено наступний
порядок погашення заборгованості за
цим договором:

- в першу чергу погашається
заборгованість за нарахованими
відсотками за користування кредитом;

- в другу чергу погашається сума
основної заборгованості за кредитом
(позичкова заборгованість);

- в третю чергу погашається
заборгованість за неустойкою, у
випадку її нарахування кредитором, та
інша безспірна заборгованість
позичальника за цим договором.

У відповідності до п. 3.6. кредитного
договору (в редакції додаткової угоди
№ 010/08/3236/2 від 31.08.2009 року до даного
договору), виконання зобов'язання
позичальника за кредитним договором
забезпечується:

- іпотекою плавучого ресторану
„Сарай-Бабай", що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Електриків, 21
(предмет іпотеки). На момент укладення
цього договору предмет іпотеки
належить позичальнику на праві
власності.

- іпотекою цілісного майнового
комплексу ресторану „Хуторок", що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Набережно-Хрещатицька, 10 А (предмет
іпотеки). На момент укладення цього
договору предмет іпотеки належить
поручителю - ТОВ „Альтана" на праві
власності.

Згідно з п. 5.1. кредитного договору
кредитор зобов'язується на умовах
цього договору відкрити позичальнику
позичковий рахунок № 2073871 та надавати з
нього позичальнику в безготівковій
формі кредитні кошти в межах кредитної
лінії за умови наявності відповідного
забезпечення, що задовольняє вимоги
кредитора за цим договором.

Кредитні кошти надаються кредитором на
підставі письмової заяви позичальника
шляхом їх перерахування на
розрахунковий рахунок позичальника №
в АППБ „Аваль", МФО 300335 або сплати
платіжних документів, наданих
позичальником, безпосередньо з
позичкового рахунку. Кредитні кошти
також можуть надаватися шляхом їх
перерахування на транзитний рахунок з
метою конвертування у гривню на МВРУ з
подальшим зарахуванням на
вищевказаний поточний рахунок.

Пунктом 6.1. кредитного договору (в
редакції додаткової угоди
№ 010/08/3236-5 від 31.03.2011 року до даного
кредитного договору) сторони узгодили,
що основна кредитна заборгованість за
кредитом (позичкова заборгованість)
погашається позичальником у
відповідності до графіка погашення
заборгованості (додаток № 6 до
кредитного договору).

Відповідно до п. 6.2. кредитного
договору, позичальник зобов'язується
сплачувати кредитору додатково до
встановленої відсоткової ставки за
кредит неустойку, передбачену п. 10
даного договору за порушення строків
повернення кредиту, сплати відсотків
за кредит, використання кредитних
коштів не за цільовим призначенням,
порушенням умов п. 8.2. договору.

Згідно із п. 7.2. кредитного договору
кредитор має право у разі виникнення
простроченої заборгованості по
кредиту, прострочення сплати відсотків
по ньому, виявленні фактів нецільового
використання кредиту (його частки)
стягувати неустойку, що передбачена ст.
10 договору.

Пунктом 9.1. кредитного договору
передбачено, що договір набуває
чинності з дати його укладення та діє
до часу повного погашення
позичальником заборгованості за
кредитом (позичкової заборгованості,
відсотків за користування кредитом,
штрафів та пені).

У відповідності до п. 10.2. кредитного
договору за порушення строків
повернення кредиту, відсотків за
користування кредитом, передбачених п.
1.1. та п. 6.1. даного договору, позичальник
сплачує кредитору:

- пеню від суми простроченого платежу в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на час виникнення
заборгованості, за кожний день
прострочення - для кредитів, наданих в
національній валюті України;

- пеню в розмірі 0,1 % від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення - для кредитів, наданих в
іноземній валюті.

На виконання вимог кредитного договору
та додаткових угод до нього, банк надав
позичальнику кредит у розмірі 1 980 000,00
доларів США, що підтверджується
випискою банку від 10.09.2006 року з руху
коштів по позичковому рахунку № 2073.8.71
за період з 06.09.2006 року до 10.01.2013 року,
відповідно до якої відповідачу-1
надано:

- 18.09.2006 року - 1 000 000,00 доларів США;

- 14.02.2007 року - 205 000,00 доларів США;

- 06.05.2008 року - 750 000,00 доларів США;

- 13.05.2008 року - 25 000,00 доларів США.

06.09.2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком „Аваль",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство „Райффайзен
Банк Аваль" (кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю „Альтана"
(поручитель) було укладено договір
поруки № 11/1-1951 (далі - договір поруки),
відповідно до умов якого сторони
договору встановили, що поручитель на
добровільних засадах бере на себе
зобов'язання перед кредитором
відповідати по зобов'язаннях боржника -
ТОВ „Тональ", які виникають з
кредитного договору в повному обсязі
цих зобов'язань.

25.09.2009 року між кредитором та
поручителем було укладено додаткову
угоду № 11/1-1951-1 до договору поруки та
викладено його в новій редакції.

У відповідності до п. 1.1. вищезазначеної
додаткової угоди до договору поруки,
поручитель зобов'язується відповідати
перед кредитором солідарно з боржником
- ТОВ „Тональ" за виконання кредитних
зобов'язань, у тому числі тих, що
виникнуть в майбутньому, які
випливають з умов кредитного договору,
за умовами якого боржник зобов'язаний:
повернути кредит, сплатити проценти за
його користування, неустойку (пеню,
штраф), в розмірі, строки та у випадках,
передбачених кредитним договором, а
також відшкодувати можливі збитки та
виконати інші умови кредитного
договору в повному обсязі (основне
зобов'язання).

Згідно з п. 1.2. додаткової угоди № 11/1-1951-1
до договору поруки, поручитель
відповідає за виконання кредитних
зобов'язань у тому ж обсязі, що і
боржник, в порядку та строки, визначені
кредитним договором, в тому числі, але
не виключно:

- при невиконанні боржником окремих
кредитних зобов'язань, зокрема, щодо
сплати процентів та/або погашення
частини кредиту в строки, визначені
графіком погашення кредиту;

- при невиконанні боржником
зобов'язання щодо погашення кредиту
при закінчення строку користування
ним;

- при виникненні підстав для
дострокового повного/часткового
погашення кредитних зобов'язань.

Відповідно до п. 1.4. та 1.4.1.
вищезазначеної додаткової угоди до
договору поруки, без додаткового
отримання попередньої згоди
поручителя порукою за цим договором
також забезпечуються у повному обсязі
кредитні зобов'язання, які виникнуть
(зміняться) внаслідок внесення до
кредитного договору змін, визначених п.
1.4.1. - 1.4.2. цього договору, а також інших
змін, що не впливають на обсяг
відповідальності поручителя; внесення
змін до кредитного договору щодо
продовження строку користування
кредитом (його частинами), зміни
строків виконання всіх або окремих
кредитних зобов'язань, збільшення
заборгованості за кредитом на суму
нарахованих та несплачених процентів
(капіталізація процентів), та інші
зміни кредитного договору, що не
призводять до збільшення виданої
боржнику суми кредиту, вважаються
такими, що не збільшують обсягу
відповідальності поручителя та
забезпечуються порукою за цим
договором без отримання додаткової
згоди поручителя.

Пунктом 2.1. додаткової угоди № 11/1-1951-1 до
договору поруки визначено, що у випадку
повного або часткового невиконання
(неналежного виконання) боржником всіх
або окремих кредитних зобов'язань,
поручитель та боржник відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

У випадку повного або часткового
невиконання (неналежного виконання)
боржником всіх або окремих кредитних
зобов'язань в порядку та строки,
встановлені кредитним договором,
кредитор набуває права вимоги до
поручителя щодо сплати заборгованості
за порушеними кредитними
зобов'язаннями.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, позивачем було належним
чином виконані зобов'язання за
кредитним договором та додатковими
угодами до нього, однак відповідач свої
зобов'язання за даним кредитним
договором і додатковими угодами до
нього виконав неналежним чином, у
зв'язку з чим станом на 03.06.2013 року (з
врахуванням заяви про збільшення
позовних вимог) у ТОВ „Тональ" виникла
заборгованість за тілом кредиту у
розмірі 841 783,44 доларів США, еквівалент
у гривнях за офіційним курсом НБУ
станом на 03.06.13 року становить 6 728 375,04
грн. (1 долар США = 7,993 грн.) та
заборгованість по нарахованим і
несплаченим відсоткам за користування
кредитом - 101 810,04 доларів США,
еквівалент у гривнях за офіційним
курсом НБУ станом на 03.06.13 року
становить 813 767,65 грн. (1 долар США =
7,993 грн.).

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

В силу положень ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності
іншої домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів належних йому.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно статей 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
зібраними у справі доказами
підтверджується, що позивач взяті на
себе зобов'язання виконав належним
чином, надавши позивальнику за
кредитним договором та додатковими
угодами до нього кредитні кошти у
розмірі 1 980 000,00 доларів США,
тоді як відповідач свої зобов'язання за
даним кредитним договором та
додатковими угодами до нього належним
чином не виконав.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
господарського суду, що враховуючи
відсутність в матеріалах справи
контррозрахунку відповідачів, а також
те, що відповідач-1 будь-яких доказів
щодо повної та своєчасної сплати
кредиту та відсотків за кредитним
договором на час розгляду справи не
надав, то позовні вимоги в частині
стягнення солідарно з відповідача-1 та
відповідача-2 6 728 375,04 грн.
заборгованості за тілом кредиту та 813
767,65 грн. заборгованості по нарахованим
та несплаченим відсоткам за
користування кредитом є
обґрунтованими, підтвердженими
належними доказами та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Також у зв'язку із прострочення
відповідачем-1 строків повернення
кредиту та відсотків за користування
кредитом, позивачем заявлено вимоги
про стягнення солідарно з відповідачів
пені за несвоєчасну сплату кредиту - 27
234,04 доларів США, еквівалент у гривнях
за офіційним курсом НБУ станом на 03.06.13
року становить 217 681,65 грн. (1 долар США =
7,993 грн.) за період з 01.01.2012 року до 28.02.2013
року; пені за несвоєчасну сплату
відсотків за користування кредитом - 5
534,91 доларів США, еквівалент у гривнях
за офіційним курсом НБУ станом на 03.06.13
року 44 240,55 грн. (1 долар США = 7,993
грн.) за період з 03.06.2012 року до 02.06.2013
року.

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 10.2. кредитного договору
встановлено, що за порушення строків
повернення кредиту, відсотків за
користування кредитом, передбачених п.
1.1. та п. 6.1. даного договору, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 %
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення - для
кредитів, наданих в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові
у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Провівши відповідні розрахунки,
колегія суддів погоджується із
висновком місцевого господарського
суду, що позовні вимоги в частині
стягнення 217 681,65 грн. пені за
несвоєчасну сплату кредиту та 44 240,55
грн. пені за несвоєчасну сплату
відсотків за користування кредитом є
законними, арифметично вірними та
підлягають задоволенню у повному
обсязі за розрахунком позивача,
доданого до заяви про збільшення
позовних вимог від 26.06.2013 року.

При цьому, свого контррозрахунку
відповідачами ні в суді першої
інстанції ні в апеляційному суді
надано не було.

У своїй апеляційній скарзі відповідач-1
не спростовуючи факту наявності
заборгованості за тілом кредиту та
нарахованим і несплаченим відсоткам за
користування кредитом посилається на
те, що позивачем пеню за прострочення
сплати кредиту та відсотків нараховано
виходячи з розміру 0,1 % від суми
прострочення платежу, що є порушенням
ч. 1 ст. 231 ГК України та ст. 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Також, за твердженням скаржника,
проміжок часу за який позивачем було
нараховано пеню є більшим ніж шість
місяців, що в свою чергу є порушенням ч.
6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Однак, як вбачається із доданого до
заяви про збільшення позовних вимог
від 26.06.2013 року розрахунку
заборгованості відповідача-2 за
кредитним договором станом на 03.06.2013
року, пеня за прострочення сплати
кредиту та відсотків нараховувалася
виходячи з розміру подвійної облікової
ставки Національного банку України у
відповідності до ст. 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та в
межах шести місяців з дня прострочення
відповідного щомісячного платежу, що
відповідає умовам кредитного договору
та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України.

Крім того, в апеляційній скарзі
відповідач-2 посилається на пропуск
позивачем річного строку позовної
давності для звернення до суду з
позовом про стягнення пені за
прострочення сплати кредиту та
відсотків за користування кредитом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ст. позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені)

Однак, згідно із ч. 1 ст. 259 позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Пунктом 12.4 кредитного договору
сторонами встановлено, що до всіх
правовідносин пов'язаних з укладенням
та виконанням цього договору,
застосовується загальний строк
позовної давності тривалістю у три
роки.

За таких обставин, враховуючи, що
сторонами у письмовій формі
передбачено, що до всіх правовідносин
пов'язаних з укладенням та виконанням
кредитного договору, у тому числі
застосування штрафних санкцій,
застосовується трирічний строк
позовної давності, то позивачем вимоги
про стягнення пені заявлено в межах
строків позовної давності.

Відповідач-2 у своїх письмових
поясненнях стверджує, що оскільки
договором поруки не встановлено строк
його виконання, то договір поруки було
припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК
України у зв'язку із пропущенням
шестимісячного строку пред'явлення
вимоги до поручителя.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору в
редакції додаткової угоди №
010/08/3236-4 від 30.07.2010 року до даного
кредитного договору строк повернення
кредиту встановлено до 01.09.2012 року.

Відповідно до п. 2.2. додаткової угоди №
11/1-1951-1 до договору поруки поручитель
зобов'язується здійснити виконання
кредитних зобов'язань протягом десяти
банківських днів з дати отримання
вимоги від кредитора та в обсязі,
зазначеному в такій вимозі. Вимога
кредитора є єдиним та достатнім
доказом настання підстав для виконання
поручителем кредитних зобов'язань, в
розмірі, визначеному кредитором у
вимозі.

Пунктом 8.1 додаткової угоди № 11/1-1951-1 до
договору поруки сторони визначили, що
цей договір в ступає в силу з моменту
його підписання сторонами і скріплення
печатками і діє до повного виконання
кредитних зобов'язань за кредитним
договором та зобов'язань поручителя за
цим договором.

За приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Таким чином, на думку відповідача-2,
враховуючи, що строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором настав 01.09.2012 року, а
позивачем, як кредитором протягом
шести місяців не було направлено йому,
як поручителю відповідну вимогу, то
договір поруки припинив свою дію 01.03.2013
року, тобто до звернення позивачем з
даним позовом до господарського суду
міста Києва (16.04.2013 року).

Проте, під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції позивачем
надано суду вимогу № 140-0-0-00/8/136 від
31.01.2013 року про погашення
заборгованості за кредитним договором,
яку позивачем 01.02.2013 року, тобто
протягом шести місяців від настання
строку виконання основного
зобов'язання, було направлено на
юридичну адресу ТОВ „Альтана": м. Київ,
вул. Набережно-Хрещатицька, 10-А, однак
повернуто підприємством зв'язку з
довідкою про причину повернення:
закінчення строку зберігання
поштового відправлення.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що згідно
з частиною другою статті 43 ГПК та
статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Якщо подані сторонами та
іншими учасниками судового процесу
докази є недостатніми, господарський
суд може за їх клопотанням чи за
власною ініціативою витребувати в
порядку підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11
статті 65 ГПК), притому не лише від
учасників судового процесу, а й від
інших підприємств, установ,
організацій, державних органів.

За приписами ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Згідно письмових пояснень позивача,
предметом спору у даній справі є
стягнення заборгованості за кредитним
договором і в суді першої інстанції
питання визнання припинення договору
поруки не ставилося, наявних в
матеріалах справи було достатньо для
вирішення спору, а відповідачі, в свою
чергу, не скористалися своїми
процесуальними правами на
витребування додаткових доказів.

Отже, враховуючи, що питання припинення
чи не припинення договору поруки у
відповідача-2 виникло лише під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції, то позивачем докази
направлення поручителю відповідної
вимоги та повернення її підприємством
зв'язку з посиланням на закінчення
строку зберігання поштового
відправлення до суду першої інстанції
не подавалися.

Колегією суддів апеляційного
господарського суду наведені вище
причини неподання позивачем вказаних
доказів в суді першої інстанції
визнано обґрунтованими, а додаткові
докази прийнято та долучено до
матеріалів справи.

Таким чином, враховуючи наявність в
матеріалах справи доказів направлення
позивачем, як кредитором на адресу
відповідача-2, як поручителя
відповідної вимоги протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, то
безпідставними є посилання
відповідача-2 на припинення договору
поруки підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, у своїй апеляційні скарзі
скаржник посилається на те, що судом
першої інстанції в порушення норм
процесуального права розглянуто
справу у відсутність уповноваженого
представника відповідача-1, який не був
повідомлений належним чином про час та
місце слухання справи, а відтак він був
позбавлений можливості висловити свою
правову позицію відносно спору.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що ухвалу господарського суду міста
Києва про порушення провадження у
справі та ухвали про відкладення
справи у відповідності до статті 64 та
статті 87 ГПК України було надіслано
відповідачу за юридичною адресою: 04176,
м. Київ, вул. Електриків, 21, однак
повернуто підприємством зв'язку з
посиланням на закінчення строку
зберігання поштового відправлення.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідач-1 про час,
дату та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

У судове засідання 09.09.2013 року
представник відповідача-1 не з'явився,
вимог ухвал суду не виконав, письмового
відзиву на позовну заяву не подав, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином. Зокрема,
відповідно до довідки відділення
поштового зв'язку про причину
повернення: закінчення строку
зберігання поштового відправлення.

Згідно п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Колегія суддів виходить з того, що
відповідач-1 мав можливість надати
необхідні докази та сформулювати свою
позицію відносно спору, поданих
матеріалів було достатньо для
вирішення спору по суті. Неявка
представника відповідача-1 в судове
засідання 09.09.2013 року не перешкоджала
розгляду справи, а відтак місцевий
господарський суд правомірно
розглянув справу відповідно до
положень статті 75 ГПК України у
відсутність представника
відповідача-1, повідомленого належним
чином про дату, час та місце проведення
судового засідання, за наявними в ній
матеріалами.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції, що то позовні вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем-1, всупереч статей 33, 34 ГПК
України не надано суду належних
доказів на підтвердження своїх
заперечень, викладених в апеляційній
скарзі, доводи скаржника не
підтверджуються наявним у справі
доказами та спростовуються чинним
законодавством.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 року прийнято
відповідно до вимог чинного
законодавства з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для його скасування чи зміни не
вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Тональ"
на рішення господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 року у справі № 910/7424/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 року у справі № 910/7424/13
залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати
учасникам апеляційного провадження.

4. Справу № 910/7424/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 25.02.2014
року.

Головуючий суддя
О.М. Остапенко

Судді
Г.А. Жук

А.О. Мальченко