ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р.
Справа № 914/2811/13

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Кордюк Г.Т.

суддів
Давид Л.Л.

Данко Л.С.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Галич - Авто" від 27.12.2013 року

на рішення Господарського суду
Львівської області від 17.12.2013 року

у справі № 914/2811/13

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнасбанк", м. Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Галич - Авто",
м. Львів

про стягнення 15 548 764,49 грн.,

за участю представників:

від позивача: Презлята С.З. -
представник

від відповідача: не з'явився

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід суддів не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходило, тому
протокол судового засідання ведеться з
дотриманням вимог ст. 81-1 ГПК України
без забезпечення повного фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

У судовому засіданні 06.02.2014 року за
усним клопотанням сторін, оголошено
перерву до 20.02.2014 року.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 17.12.2013 року у
справі № 914/2811/13 (головуючий суддя -
Ділай У.І., судді - Петрашко М.М., Сухович
Ю.О.) задоволено позовні вимоги ПАТ
"Брокбізнесбанк": стягнуто з ПАТ
"Галич-Авто" на користь ПАТ
"Брокбізнесбанк" - 4 819 320,00 грн.
простроченого тіла кредиту, 4 569 235,00
грн. тіла кредиту, термін погашення
якого ще не настав, 1 903 735,15 грн.
процентів за користування кредитом, 230
835,61 грн. пені за порушення строків
повернення кредиту, 98 048,56 грн. пені за
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом та 68 820,00 грн.
судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі,
місцевий господарський суд виходив з
того, що позивач на виконання умов
кредитного договору № 24/08/Ю від 10.09.2008
року надав відповідачу кредит, однак,
відповідач допустив перед позивачем
заборгованість за кредитним договором,
не спростував факту наявності такої
заборгованості та не подав доказів
погашення основної суми боргу, а тому
позовні вимоги щодо стягнення суми
основного боргу обґрунтовані.

Також, місцевий господарський суд
прийшов до висновку, що виходячи з
уточненого розрахунку позовних вимог,
вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені за порушення строків
повернення кредиту та пені за
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом є
обґрунтованими, а тому підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Не погоджуючись із рішенням місцевого
господарського суду, ПАТ «Галич-Авто»
подано апеляційну скаргу, в якій
просить рішення господарського суду
скасувати в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 64 731,68
грн. процентів за користування
кредитом, 5 114,64 грн. пені за
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом, 20 952,38 грн. пені
за порушення строків повернення
кредиту. Зокрема, в апеляційній скарзі
апелянт покликається на те, що при
прийнятті рішення, господарським судом
першої інстанції не взято до уваги те,
що за 2012 рік в місяцях січні, березні,
травні, липні, серпні, жовтні, грудні (31
день), здійснено нарахування різних сум
відсотків, зокрема в серпні та жовтні
2012 року нараховано по 138 519,67 грн.,
водночас в інші місяці із рівнозначною
кількістю днів сума нарованих
відсотків є значно більшою (143 136,98 грн.
та 147 754,31 грн.). Також, за 2013 рік в місяцях
січні, березні, травні, липні, серпні (31
день), а також в квітні, червні, вересні
(30 днів) здійснено нарахування різних
сум відсотків, зокрема в липні 2013 року
нараховано 138 899,17 грн. та в квітні 2013 р.
нараховано 134 269,19 грн., водночас в інші
місяці із рівнозначною кількістю днів
сума нарованих відсотків є значно
більшою (143 529,14 грн. та 148 159,12 грн.).

Таким чином, позивачем необґрунтовано
нараховано та судом першої інстанції
безпідставно задоволено позовні
вимоги щодо стягнення за січень,
березень, травень, липень, грудень 2012 р.,
та березень, травень, червень, серпень,
вересень 2013 р. нарахованих відсотків в
розмірі 64 731,68 грн.

Крім цього, апелянт зазначає, що
відповідно до ст. 258 ЦК України, строк
позовної давності за вимогами про
стягнення пені становить один рік.
Позивачем пред'явлено позов 12.07.2013 р.,
водночас розрахунок пені по відсотках
подано з 01.06.2012 року. У відзиві від 31.10.2013
року. відповідач, заперечуючи проти
стягнення суми пені по відсотках та
кредиту за період, що перевищує 12.07.2012
року, просив місцевий господарський
суд відмовити в задоволенні цієї
частини повних вимог шляхом
застосування строку позовної давності
в частині, що стосується нарахування
пені по відсотках та пені по кредиту за
період з 01.01.2012 р. по 12.07.2012 р., проте
господарський суд першої інстанції
вказане клопотання не прийняв до уваги
та залишив без розгляду.

Таким чином, враховуючи строк позовної
давності в один рік та той факт, що
початком нарахування пені по відсотках
та пені по кредиту слід вважати 12.07.2012
року, відповідно в частині стягнення 5
114,64 грн. пені по відсотках та 20 952,38 грн.
пені по кредиту слід відмовити.

Позивач у відзиві від 30.01.2014 року на
апеляційну скаргу та представник в
судовому засіданні, вимоги апелянта
заперечив та просить рішення
господарського суду залишити без змін,
оскільки вважає, що розрахунок
відсотків здійснений позивачем на
підставі умов кредитного договору,
відповідно до розміру кредитних
коштів, які перебували у користуванні
відповідача з врахуванням відсоткової
ставки, визначеної цим же кредитним
договором. Щодо різних сум нарахування,
на які вказує відповідач по справі, то
такі були предметом розгляду у суді
першої інстанції та в якому було
встановлено, що на підставі
відповідного розрахунку
заборгованості по кредитному договору
станом на 01.07.2013 р., в якому вказано
період нарахування визначений не
місяцем нарахування, а певними числами
місяця. З вказаного розрахунку
вбачається, що початок нарахування за
вказними періодами та кінець
нарахування не співпадає з першим та
останнім числом місяця, відтак підстав
для перегляду суми відсотків за
кредитом немає.

Крім цього, позивач зазначає, що
нарахування пені за прострочення
користування тілом кредиту та несплату
відсотків за користування кредитом
здійснено з 01.07.2013 року за період 1 рік,
оскільки з моменту здійснення
нарахування до моменту подачі позову
необхідними є здійснення ряду дій, які
супроводжують подачу позову (як
наприклад оплата судового збору,
розмір якого напряму залежить від
розміру заборгованості, підготовка
позовної заяви та направлення копії
позову та доданих до неї документів на
відповідача), а розрахунок не може бути
здійснено на майбутній період,
оскільки відповідач може здійснити
часткову оплату заборгованості.
Відтак, розрахунок не може бути
здійснено саме на момент подачі позову.

29.01.2014 року відповідачем подано
клопотання № 1/71 від 27.01.2014 року про
призначення у даній справі
судово-бухгалтерську експертизу.
Колегія суддів розглянувши дане
клопотання, вважає, що у його
задоволенні слід відмовити виходячи з
наступного:

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Пунктом 2 постанови Пленум Вищого
господарського суду України № 4 від
23.03.2012 року «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»
судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та
поданих сторонами доказів, предметом
спору у даній справі є стягнення
заборгованості за кредитним договором
та пені по відсотках та пені по кредиту,
а тому враховуючи запропоновані
відповідачем питання у клопотанні про
призначення судово-бухгалтерської
експертизи, колегія суддів вважає, що
не має дійсної потреби у спеціальних
знаннях експерта.

Крім цього, 19.02.2014 року представником
відповідача подано клопотання про
зупинення провадження у даній справі
до моменту вирішення господарським
судом Львівської області справи №
914/464/14 за позовом ПАТ "Галич-Авто" до ПАТ
"Брокбізнесбанк" про визнання
недійсним кредитного договору № 24/08/Ю
від 10.09.2008 року.

Однак, колегія суддів розглянувши дане
клопотання вирішила, що таке не
підлягає задоволенню з огляду на те, що
суд апеляційної інстанції переглядає
рішення місцевого господарського суду
на момент його прийняття. Крім того,
задоволення позовних вимог у справі №
914/464/14, буде підставою для звернення
заінтересованої сторони із заявою у
даній справі в порядку розділу ХІІІ ГПК
України.

Розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та оцінивши наявні в
ній докази, заслухавши в судовому
засіданні доводи та заперечення
представника позивача та в судовому
засіданні 06.02.2014 року представника
відповідача, апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційну скаргу слід задоволити
частково, виходячи з наступного:

Положеннями ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.09.2008 року між Акціонерним банком
"Брокбізнесбанк", правонаступником
якого є ПАТ "Брокбізнесбанк" та ВАТ
"Галич-Авто", яке в подальшому
перейменовано у ПАТ "Галич-Авто"
укладено кредитний договір № 24/08/Ю (том
І, а.с. 25), умови якого передбачали
надання позивачем відповідачу у
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання
грошових коштів - кредиту у вигляді
відкличної поновлювальної кредитної
лінії з лімітом заборгованості у
розмірі 2 000 000 доларів США.

В процесі виконання умов кредитного
договору, між сторонами укладались
додаткові договори. Так, зокрема,
підписанням додаткового договору № 3
від 13.03.2009 р. (том І, а.с. 29) сторонами було
змінено валюту кредиту та встановлено
максимальний ліміт заборгованості в
сумі 10 000 000,00 грн.

Згідно додаткового договору № 4 від
27.03.2009 р. (том І, а.с. 30) у п. 1.1.1 кредитного
договору внесено зміни, а саме
передбачено, що кредит надається в
розмірі 1 050 000,00 доларів США та у розмірі
500 000,00 грн..

Додатковим договором № 9 від 28.07.2011 р.
(том І, а.с. 35) п. 1.1.1 Кредитного договору
викладено в наступній редакції "кредит
надається у розмірі 9 388 555,00 грн.".

З матеріалів справи вбачається, що
зобов'язання за кредитним договором
позивач виконав у повному обсязі,
надавши відповідачу кредит у розмірі 9
388 555,00 грн., що підтверджується
виписками із банківського рахунку та
меморіальними ордерами (том І, а.с. 42-91;
том ІІ, а.с. 13-31).

Згідно п. 4.2.1 кредитного договору,
відповідач зобов'язався здійснювати
своєчасне повернення кредиту,
сплачувати нараховані проценти,
використати кредит за цільовим
призначенням та виконувати всі інші
зобов'язання у повному обсязі у строки,
передбачені цим договором.

У п. 2.4 кредитного договору (в редакції
додаткового договору № 9 від 28.07.2011р.)
сторони погодили, що повернення
кредиту здійснюється шляхом
здійснення платежу на рахунок,
відкритий позивачем, в строки,
передбачені графіком, який є
невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.1.2 кредитного
договору (в редакції додаткового
договору № 9 від 28.07.2011р.) термін
користування кредитом визначено до
08.09.2014 року.

Відповідно до умов договору, проценти
відповідач сплачує щомісяця до 7 числа
місяця, наступного за місяцем, в якому
нараховані проценти, а також в день
повернення (у тому числі дострокового)
заборгованості за кредитним договором
в повному обсязі (п. 2.7 кредитного
договору, зі змінами внесеними
додатковим договором № 11 від 02.08.2012 р.).

Пунктом 6.1 кредитного договору
передбачено, що у випадку прострочення
сплати чергового платежу по кредиту та
процентів за користування кредитом
позивач має право вимагати від
відповідача дострокового повернення
заборгованості за цим договором.

Згідно п. 3.1.3 кредитного договору,
позивач має право вимагати від
відповідача дострокового повернення
заборгованості за цим договором у
випадках передбачених цим договором.

Як зазначає позивач та встановлено
місцевим господарським судом,
відповідачем з лютого 2012 року було
порушено умови кредитного договору №
24/08/Ю щодо належного повернення тіла
кредиту та сплати відсотків, і станом
на день подання позову сума
простроченого тіла кредиту склала 4 819
320,00 грн. та 1 760 206,01 грн. прострочених
відсотків. Окрім цього, позивачем
заявлено вимогу про дострокове
стягнення з відповідача 4 569 235,00 грн.
тіла кредиту та 143 529,14 грн. нарахованих
відсотків, термін погашення яких ще не
настав.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено в процесі розгляду
справи спірні правовідносини між
сторонами виникли на підставі
кредитного договору № 24/08/Ю від 10.09.2008 р.
(із змінами і доповненнями внесеними
додатковими угодами), у відповідності
до умов якого відповідачу було надано в
кредит грошові кошти в сумі 9 388 555,00 грн.

Згідно визначення ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності до п. 4.2.1. Договору
відповідач зобов'язався здійснювати
своєчасне повернення кредиту,
сплачувати нараховані проценти,
використати кредит за цільовим
призначенням та виконувати всі інші
зобов'язання у повному обсязі у строки,
передбачені цим Договором.

Проте, як зазначає позивач та не
спростовано відповідачем, договірних
зобов'язань щодо повернення кредитних
коштів та сплати процентів за
користування кредитом відповідач
належно не виконав.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положення вищенаведеної правової
норми відображено у п. 6.1 кредитного
договору, яким передбачено, що у
випадку прострочення сплати чергового
платежу по кредиту та процентів за
користування кредитом позивач має
право вимагати від відповідача
дострокового повернення
заборгованості за цим договором.

Із врахуванням положень вищенаведених
правових норм, умов кредитного
договору та матеріалів справи,
перевіривши розрахунок прострочених
відсотків, колегія суддів погоджується
з обґрунтованим висновком місцевого
господарського суду щодо задоволення
вимог позивача про стягнення
заборгованості за тілом кредиту в сумі
4 819 320,00 грн. та 4 569 235,00 грн. тіла
кредиту, строк погашення якого ще не
настав, а також 1 760 206,01 грн.
прострочених відсотків та 143 529,14 грн.
нарахованих відсотків, термін
погашення яких ще не настав.

Щодо тверджень апелянта про те, що в
різних місяцях при однаковій кількості
днів в місяці позивачем здійснено
нарахування різних сум відсотків,
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки такий висновок відповідача
спростовано поданим позивачем
розрахунком прострочених відсотків
(том ІІ, а.с. 196), з якого вбачається, що
суми прострочених відсотків
нараховані в місяцях з рівнозначною
кількістю днів є однаковими. Окрім
цього, з розрахунку вбачається, що
початок нарахування за вказними
періодами та кінець нарахування не
співпадає з першим та останнім числом
місяця, відтак підстав для перегляду
суми відсотків за кредитом немає.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем з врахуванням
уточненого розрахунку, заявлено вимогу
про стягнення пені за порушення
строків повернення кредиту за період з
01.07.2012 р. по 30.06.2013 р. в сумі 230 835,61 грн. та
пені за прострочення сплати відсотків
за користування кредитом в сумі 98 048,56
грн.

Місцевий господарський суд
погодившись з вимогами позивача та
перевіривши розрахунки пені, виходячи
з положень кредитного договору та ст. 216
ГК України, прийшов до висновку, що
вищенаведені вимоги підлягають до
задоволення.

Однак, колегія суддів з даним висновком
погодитись не може, виходячи з
наступного:

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 2 ст. 230 ГК України,
застосовуються господарські санкції
як відшкодування збитків, штрафні
санкції, оперативно-господарські
санкції, у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 2.7 кредитного договору (зі
змінами внесеними додатковим
договором № 11 від 02.08.2012 р.) встановлено,
що проценти відповідач сплачує
щомісяця до 7 числа місяця, наступного
за місяцем, в якому нараховані
проценти, а також в день повернення (у
тому числі дострокового)
заборгованості за кредитним договором
в повному обсязі.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного
договору, за порушення строків
погашення заборгованості за кредитним
договором та/або строків сплати
процентів за користування кредитом
та/або комісій позивач має право
нараховувати відповідачу неустойку в
розмірі подвійної процентної ставки,
що визначена п. 1.1.3 цього договору, від
суми простроченої заборгованості за
кожний день прострочення.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», пеня
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань за згодою сторін може бути
перерахована за період дії терміну
позовної давності, але розмір її не
повинен перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
нараховувалась пеня.

Частина шоста статті 232 Господарського
кодексу України передбачає строк та
порядок, у межах якого нараховуються
штрафні санкції, а строк протягом якого
особа може звернутись за захистом
свого порушеного права, встановлюється
Цивільним кодексом України, а саме
пунктом першим частини другої статті 258
ЦК України, за змістом якого щодо вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у справі,
зробленого до винесення ним рішення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
(том І, а.с. 120-121), зазначає, що позивачем
не вірно нараховано пеню по відсотках
за період 01.01.2012 по 12.07.2012 року, та заявив
щодо нарахування пені до 12.07.2012 року
підлягає застосуванню спеціальна
позовна давність згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258
ЦК України. Позивач, в свою чергу, не
заперечив даних обставин та заяви про
поновлення строку позовної давності
щодо нарахування пені до 12.07.2012 року не
подав.

Місцевий господарський суд
задовольняючи позов в частині
стягнення пені за порушення строків
повернення кредиту та пені за
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом, що ним
перевірено уточнені розміри пені, і
дані суми обґрунтовані та підлягають
до стягнення. Однак, такий висновок
місцевого господарського суду
зроблено при неповному з'ясуванні
обставин справи та невірного
застосування норм матеріального права.

Позивач в розрахунках (том ІІ, а.с. 197, 198)
періодом нарахування пені зазначив з
01.07.2012 року по 30.06.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з позовом до
господарського суду 12.07.2013 року (дата
поштового штемпеля органу зв'язку на
конверті про направлення позову до
місцевого господарського суду (том І,
а.с. 93)).

Враховуючи заяву відповідача про
застосування строку позовної давності
згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та
вимоги ст. 232 ГК України, апеляційна
інстанція здійснивши перерахунок пені,
вважає, що позивачем пропущено позовну
давність по стягненню пені за період з
01.07.2012 року до 11.07.2012 року (11 днів), а саме
в частині стягнення 570,38 грн. пені по
прострочених відсотках по кредиту та 1
471,39 грн. пені по простроченому тілу
кредиту.

Таким чином, з огляду на вищенаведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення місцевого господарського
суду слід скасувати частково, а саме в
частині стягнення 570,38 грн. пені по
прострочених відсотках по кредиту та 1
471,39 грн. пені по простроченому тілу
кредиту, та в цій частині позовних
вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ПАТ
«Галич-Авто» задоволити частково.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 17.12.2013 року у
даній справі в частині стягнення з ПАТ
«Галич-Авто» 570,39 грн. пені по
прострочених відсотках по кредиту та 1
471,39 грн. пені по простроченому тілу
кредиту - скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове
рішення.

В позові про стягнення з ПАТ
«Галич-Авто» 570,39 грн. пені по
прострочених відсотках по кредиту та 1
471,39 грн. пені по простроченому тілу
кредиту - відмовити. В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України в порядку та строки,
встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя
Кордюк Г.Т.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Данко Л.С.