ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.Справа № 922/5294/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Приватне АТ
"Укренергохімізоляція", м. Вінниця до
ВАТ "Теплоенергомонтаж", м. Харків про
стягнення коштів у сумі 29 468,16 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Мілінчук М.В., довіреність
від 09 січня 2014 року

відповідача - Писаренко Є.В.,
довіреність від 04 лютого 2014 року

за відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство "Укренергохімізоляція", м.
Вінниця, звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
відповідача - Відкрите акціонерне
товариство "Теплоенергомонтаж", м.
Харків, суму основного боргу з
урахуванням індексу інфляції, 3% річних
у загальному розмірі 29 468,16 грн. Також до
стягнення з відповідача заявлені
судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
№ 016/11-КБ-сп від 18 листопада 2011 року по
відновленню металевих конструкцій в
реакторному відділенні енергоблоку № 3
ХАЕС щодо повної та своєчасної оплати
робіт за цим договором. В якості
правових підстав позову посилається на
ст.ст. 525, 530, 614, 625, 655, 629 ЦК України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 грудня 2013
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/5294/13 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 27 січня 2014 року.

24 січня 2014 року до господарського суду
Харківської області від позивача
надійшло клопотання (вх. № 2465) про
долучення до матеріалів справи
додаткових документів, які долучені
судом до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 27 січня
2014 року представники сторін з'явились.

Відповідач звернувся до суду із усним
клопотанням про відкладення розгляду
справи з метою складання акту звіряння,
розгляд якого відкладено судом до
початку розгляду справи по суті.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує та просить суд задовольнити
позов.

Представник відповідача проти позову
заперечує, вважає, що відповідач не є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання, у зв'язку з
ненадходженням коштів від підрядника.
Підтримує заявлене усне клопотання та
просить суд відкласти розгляд справи з
метою необхідності складання акту
звіряння.

Ухвалою суду від 27 січня 2014 року в
задоволенні усного клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи з підстави необхідності
складання акту звіряння відмовлено, з
метою необхідності надання сторонами
витребуваних та додаткових доказів
розгляд справи відкладено на 10 лютого
2014 р.

В засідання суду 10 лютого 2014 року
сторони з'явились.

В засіданні суду 10 лютого 2014 року
позивач звернувся до суду з
клопотанням про долучення до
матеріалів справи витребуваних судом
доказів, надані документи долучено
судом до матеріалі справи із подальшою
реєстрацією в канцелярії суду
(зареєстровано за вх. № 4538).

Відповідач в засіданні суду 10 лютого 2014
року надав заперечення по справі з
додатками, які долучено судом до
матеріалів справи та в подальшому
зареєстровані через канцелярію суду
(вх. № 4535).

Позивач в засіданні суду позовні
вимоги підтримав повністю, водночас
позивач вказав на те, що ним надано до
матеріалів справи пояснення на
заперечення відповідача та розрахунок
ціни позову за яким заборгованість
відповідача перед позивачем в
сукупності становить 27 279,38 грн. і
складається з суми боргу у розмірі 25
458,28 грн., суми 3% річний у розмірі 1 437,52
грн. та суми інфляційних у розмірі 383,58
грн. При цьому позивач не скористався
своїм правом на зменшення розміру
позовних вимог, що передбачено статтею
22 ГПК України, заяви про зменшення
розміру позовних вимог до суду не
надано. Також в засіданні суду позивач
надав пояснення стосовно питання суду:
хто саме, на думку позивача, є
підрядником за договором № 016/11-КБ-сп
від 18 листопада 2011 року (з огляду на
зміст п. 3.1 договору), в яких позивач
вказав про відсутність даних щодо
вказаної особи - підрядника.

Відповідач в засіданні суду проти
позову заперечив ґрунтуючи свої
заперечення на недоведені позивачем
надходження коштів від підрядника,
отже - відсутністю з боку відповідача
прострочення по оплаті, також
відповідач вказав на припинення
діяльності Хмельницького монтажного
управління. На запит суду: хто саме, на
думку відповідача, є підрядником за
договором № 016/11-КБ-сп від 18 листопада
2011 року (з огляду на зміст п. 3.1
договору), відповідач надав пояснення
у яких вказав, що підрядником за
договором є ДП "Славутське монтажне
управління" ВАТ "Теплоенергомонтаж",
яке також призупинило свою діяльність.

Надані позивачем та відповідачем
письмові пояснення залучено до
матеріалів справи та в подальшому
зареєстровано в канцелярії суду.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами у
відповідності до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, надані
докази, вислухавши пояснення
представників сторін судового процесу,
повністю, всесторонньо, за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості, судом
встановлено наступне.

18 листопада 2011 року між позивачем, ВАТ
"Теплоенергомонтаж" в особі
Хмельницького монтажного управління
(субпідрядник), та відповідачем, ПрАТ
"Укренергохімізоляція" (виконавець)
було укладено договір № 016/11-КБ-сп по
відновленню металевих конструкцій в
реакторному відділенні енергоблоку № 3
ХАЕС з терміном дії до 31 грудня 2011 року.
Згідно умов договору відповідач
доручив, а позивач зобов'язався
виконати роботи по відновленню
металоконструкцій в реакторному
відділенні блоку № 3 ХАЕС (прим. А-419/1-3,
відм.13,00)(п.п. 1.1, 1.2 договору).

Вартість робіт по договору визначено
на підставі договірної ціни згідно
Державних будівельних норм України ДБН
Д.1.1-1-2000 та РЄСНр-2000 і складає 27 495,60 грн.
з ПДВ (пункт 2.1 договору).

Умовами розділу 3 договору сторонами
передбачено, що оплата рахунків за
фактично виконані роботи проводиться
щомісячно згідно з актами форми КБ-2в та
довідки КБ-3 шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
відповідача протягом 20 банківських
днів з моменту підписання цих актів,
при умові надходження коштів від
підрядника.

Строки виконання робіт сторонами
умовами договору не визначені.

Під час дії договору між сторонами
складно та підписано довідки про
вартість виконаних будівельних робіт
(та витрат) за листопада та грудень 2011
року за формою КБ-3 та акти приймання
виконаних будівельних робіт (типова
форма № КБ-2в) за № 1/11 та 2/12 за вказаний
період на загальну суму вартості
виконаних позивачем робіт у розмірі 25
458,28 грн. Вказані документи підписані
сторонами без застережень чи
зауважень, відповідач прийняв виконані
позивачем роботи, що свідчить про
належне виконання позивачем
зобов'язань по договору.

При цьому, роботи виконувались з
матеріалів позивача, про що свідчить
видаткова накладна № 130/ч від 29
листопада 2011 року та її відображення у
актах приймання виконаних будівельних
робіт за листопада та грудень 2011 року.

10 вересня 2012 р. за вх. № 121 відповідачем
одержано претензію позивача (вих. № 296
від 06.09.2012 р.) про стягнення
заборгованості, яка залишена
відповідачем без відповіді.

10 червня 2013 року відповідачем одержано
вимогу позивача (вих. № 111/01 від 04.06.2013 р.)
про сплату, яка також залишена
відповідачем без відповіді та оплати.

Надаючи правову кваліфікацію спору у
даній справі, з врахуванням
встановлених обставин та оцінивши
докази в їх сукупності суд дійшов
наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст. 173
Господарського кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що
між сторонами у справі виникли
зобов'язання, які за своєю правовою
природою є правовідносинами, що
випливають із договору підряду
(субпідряду), до якого повинні
застосовуватись положення Цивільного
кодексу України, що регулюють загальні
умови виконання зобов'язання, а також
положення параграфу 1 глави 61
Цивільного кодексу України.

В силу приписів ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Водночас, згідно ст. 838 ЦК України,
підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучити до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником
як генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник. При цьому,
генеральний підрядник відповідає
перед субпідрядником за невиконання
або неналежне виконання замовником
своїх обов'язків за договором підряду,
а перед замовником - за порушення
субпідрядником свого обов'язку.
Замовник і субпідрядник не мають
права пред'являти один одному вимоги,
пов'язані з порушенням договорів,
укладених кожним з них з генеральним
підрядником, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 846 ЦК України визначає, що
строки виконання роботи або її
окремих етапів встановлюються у
договорі підряду. При цьому, якщо у
договорі підряду не встановлені
строки виконання роботи, підрядник
зобов'язаний виконати роботу, а
замовник має право вимагати її
виконання у розумні строки, відповідно
до суті зобов'язання, характеру та
обсягів роботи та звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст. 853 ЦК України,
замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі. Замовник,
який прийняв роботу без перевірки,
позбавляється права посилатися на
недоліки роботи, які могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (явні недоліки).

Якщо договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи
або окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково (ст. 854 ЦК України).

Як з'ясовано судом під час розгляду
спору, сторонами при укладенні
договору № 016/11-КБ-сп по відновленню
металевих конструкцій в реакторному
відділенні енергоблоку № 3 ХАЕС від 18
листопада 2011 року не було враховано
приписів ст. 838 ЦК України та помилково
визначено ВАТ "Теплоенергомонтаж" в
особі Хмельницького монтажного
управління у якості субпідрядника,
замість - замовника (підрядник
виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник), а ПрАТ
"Укренергохімізоляція" у якості
виконавця, замість - субпідрядник. При
цьому договору підряду, на виконання
якого укладено договір № 016/11-КБ-сп по
відновленню металевих конструкцій в
реакторному відділенні енергоблоку № 3
ХАЕС від 18 листопада 2011 року, сторонами,
зокрема відповідачем, до суду не
надано, як і не надано належних доказів
відносно особи - підрядника згідно п. 3.1
договору.

Суд вважає за необхідне звернути увагу
на те, що підрядник - сторона за
договором, яка зобов'язується саме
виконати певну роботу, жодного
грошового зобов'язання вказана особа
не має (крім випадків виконання роботи
з матеріалу підрядника).

Також суд звертає увагу на те, що, як
вказано вище у рішенні суду, за
приписами ст. 838 ЦК України, генеральний
підрядник (в даному випадку
субпідрядник за договором, замовник в
силу закону, відповідач у справі)
відповідає перед субпідрядником
(позивачем у справі, виконавцем за
договором, субпідрядником за законом)
за невиконання або неналежне виконання
замовником своїх обов'язків за
договором підряду.

Водночас, відповідачем не надано суду
доказів того, що він вчиняв будь-які дії
спрямовані та виконання своїх
зобов'язань за договором № 016/11-КБ-сп,
отже відповідач не довів суду
відсутність своєї провини в не
проведенні оплати за виконані
позивачем роботи. Відповідач не довів,
що його прострочення по оплаті виникло
внаслідок прострочення іншої особи.
Більш того, судом враховано, що ДП
"Славутське монтажне управління" ВАТ
"Теплоенергомонтаж" є відокремленим
підрозділом юридичної особи - ВАТ
"Теплоенергомонтаж" (відповідач у
справі), і в силу приписів статей 80, 91, 92,
95 ЦК України ВАТ "Теплоенергомонтаж"
відповідає за зобов'язаннями, як
юридична особа.

Також суд звертає увагу на те, що згідно
наявного в матеріалах Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія АГ №
703827 (станом на 17 грудня 2013 року, станом
на 10 лютого 2014 року дані є незмінними,
що з'ясовувалось судом за допомогою
пошуку відомостей в ЄДР і до матеріалів
справи долучено витяг з ЄДР станом на 10
лютого 2014 року) ДП "Славутське монтажне
управління" ВАТ "Теплоенергомонтаж",
Хмельницьке монтажне управління ВАТ
"Теплоенергомонтаж" обліковуються як
відокремлені підрозділі відповідача,
записи до державного реєстру про
припинення діяльності вказаних
відокремлених підрозділів не внесені.

Згідно ст. 254 ЦК України, строк, що
визначений місяцями, спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Таким чином, довідка про вартість
виконаних будівельних робіт (та
витрат) за листопада 2011 року за формою
КБ-3 та акт приймання виконаних
будівельних робіт (типова форма № КБ-2в)
№ 1/11 за листопад 2011 року є такими, що
підписані по строку 30 листопада 2011
року, довідка про вартість виконаних
будівельних робіт (та витрат) за
грудень 2011 року за формою КБ-3 та акт
приймання виконаних будівельних робіт
(типова форма № КБ-2в) № 2/12 за грудень 2011
року є такими, що підписані по строку 31
грудня 2011 року. Загальна вартість
виконаних позивачем робіт становить 25
458,28 грн.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України, ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Згідно вимог передбачених ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст. 36 ГПК
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст. 43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
на користь позивача 25 458,28 грн.
основного боргу є обґрунтованими,
правомірними, доведеними матеріалами
справи, не спростованими відповідачем,
і такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги позивача про стягнення
на його користь із відповідача
2 037,31 грн. боргу за накладною № 130/ч від
28 листопада 2011 року не підлягають
задоволенню, є безпідставними та
необґрунтованими. Як з'ясовано судом,
матеріали на виконання робіт за
вказаною накладною використано під час
виконання робіт за договором та
включено в акти № 1/11, № 2/12 приймання
виконаних будівельних робіт, та у
довідки про вартість виконаних
будівельних робіт (та витрат), загальна
сума до сплати визначена з врахуванням
суми 2 037,31 грн.

З посиланням на ст. 625 ЦК України
позивачем також заявлено до стягнення 1
577,41 грн. 3% річних та 415,15 грн.
інфляційних.

Згідно вказаної 625 статті ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
При цьому, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

За таких обставин, з огляду на
викладені вище обставини, суд вважає
позовні вимоги позивача про стягнення
на його користь з відповідача 1 435,60 грн.
3% річних (за період з 01 лютого 2012 року по
18 грудня 2013 року) обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи та
підлягаючими задоволенню. В решті
позовних вимог позивача про стягнення
на його користь 3% річних та інфляційних
в цілому суд вважає за необхідне
відмовити, оскільки, по-перше, решта
суми річних нарахована безпідставно
(кількість днів прострочення становить
686 днів, а позивачем безпідставно
визначено період у загальній кількості
687 днів; сума боргу становить 25 458,28 грн.,
проте позивачем нарахування
здійснювалось з суми 27 495,60 грн.),
по-друге, при нарахуванні інфляційних
втрат позивачем нарахування
здійснювалось вибірково, оскільки у
розрахунок було включено лише ті
місяці, за якими показник індексу
інфляції становив вище 100%, натомість
нарахування повинно було
здійснюватись в цілому за загальний
період прострочення та з врахуванням в
цілому як показників що перевищували
100%, так й з врахуванням показників
індексу інфляції що становили нижче
100%, за заявлений позивачем період
інфляційних втрат лютий 2012 року -
листопад 2013 року наявний деінфляційний
показник, що унеможливлює задоволення
позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 720,50 грн. підлягають стягненню
з відповідача на користь позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.
ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Теплоенергомонтаж", 61166, м.
Харків, пр. Леніна, 30 (код ЄДРПОУ 0012090,
данні про банківські реквізити
відсутні) на користь Приватного
акціонерного товариства
"Укренергохімізоляція", 21037, м. Вінниця,
вул. Черняхівського, 78 (п/р 03 в
філії ВЦВ "Промінвестбанку", МФО 302571,
) 25 458,28 грн. основного
боргу, 1 435,60 грн. річних та 1 720,50 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 12.02.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/5294/13