ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.02.2014
Справа № 905/6214/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Чернової О.В.,
суддів Довгалюк В.О., Фурсової С.М. при
секретарі судового засідання Лагодіні
Д.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Артамонова А.А за
довіреністю

від третьої особи: Яненко Н.В. за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Приватного підприємства
"Авто-Експрес", м. Сніжне Донецької
області

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торезьке АТП",
м. Торез Донецької області

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Публичне акціонерне
товариство Акціонерний банк "Піденний"
в особі філії акціонерного банку
"Південний" в м. Донецьку

про визнання договору оренди
транспортного засобу №20/07/2012 від 18.07.2012
року недійсним, -

Приватне підприємство "Авто-Експрес", м.
Сніжне Донецької області звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торезьке АТП", м.
Торез Донецької області про визнання
договору оренди транспортного засобу
№20/07/2012 від 18.07.2012 року недійсним.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на те, що Відповідачем не
правомірно передано транспортний
засіб в оренду Позивачу без
попередньої згоди Заставодержателя, у
заставі якого перебуває транспортний
засіб, що є предметом Договору оренди.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ст.ст. 16, 20, 586, 203, 215
Цивільного кодексу України, ст. 1, 2, 12, 15,
54, 57 Господарського процесуального
кодексу України.

Ухвалою судді господарського суду
Донецької області від 03.09.2013р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі №905/6214/13.

17 вересня 2013р. Відповідач через
канцелярію суду надав клопотання про
здійснення розгляду справи
колегіально у складі трьох суддів та
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 24.09.2013р.,
враховуючи складність справи, значний
обсяг обставин, що підлягають
з'ясуванню під час її розгляду, справу
№905/6214/13 передано на розгляд судової
колегії у складі: головуючий суддя О.В.
Чернова, судді В.О. Довгалюк, С.М.
Фурсова.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 10.10.2013р., у
зв'язку з відпусткою судді Фурсової
С.М., її замінено суддею Філімоновою
О.Ю.

Ухвалою від 24.10.2013р. за клопотанням
Позивача суд витребував у Філії
Акціонерного банку "Південний" договір
застави транспортного засобу
укладеного з ТОВ "Торезьке АТП" від
11.05.2011р., згідно якого було передано в
заставу транспортний засіб: автобус
пасажирський марки БАЗ А 079.14, рік
випуску - 2011, двигун -V=5675 см.куб, номер
шасі (рами)- Y7FA07914B0009074, номерний знак АН
1236 АА та дозвіл на передачу майна в
оренду (за наявності договору застави).

На виконання вимог зазначеної ухвали
05.11.2013р. від ПАТ банк «Південний»
надійшли відповідні документи.

Ухвалою суду від 04.12.2013р. залучено до
участі у справі у якості третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні позивача - Публічне
акціонерне товариство Акціонерний
банк "Південний" в особі Філії
акціонерного банку "Південний" в м.
Донецьку.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 10.12.2013р., у
зв'язку зі значною завантаженістю
судді Філімонової О.Ю., її замінено
суддею Фурсовою С.М.

10 грудня 2013р. від третьої особи
надійшли письмові пояснення з приводу
не надання Відповідачу згоди на
передання транспортного засобу
Позивачу.

Позивач у судовому засіданні 10.02.2014р. у
судове засідання не з'явився.

Відповідач у судовому засіданні проти
позовних вимог заперечив, з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву,
в якому посилався на відсутність
належних та допустимих доказів, на
підтвердження недійсності спірного
договору, не доведення в установленому
законом порядку наявності факту
порушення або оспорювання його прав та
інтересів, а також зазначив, що спірний
договір є розірваним з 18.07.2012р., з огляду
що провадження у справі підлягає
припиненню.

Також надав копії судових рішень, які
підтверджують несплату Позивачем
орендних платежів за період
лютий-травень 2013р.

Представник третьої особи у судовому
засіданні надав Акти перевірки
наявності та умов збереження
заставленого майна, з яких вбачається,
що транспортний засіб, що
перевіряється банком на виконання умов
договору застави знаходиться у
Відповідача. Будь-яких даних про
знаходження транспортного засобу у
користуванні Позивача акти не містять.

Заслухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
суду сторонами докази в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2012р. між Позивачем
(Орендодавець) та Відповідачем
(Орендар) укладений договір оренди
транспортного засобу №20/07/2012 (далі
-Договір) .

За умовами п.п.1.1. Орендодавець передає,
а Орендар приймає в тимчасове платне
користування орендарю транспортний
засіб: автобус пасажирський марки БАЗ А
079.14, рік випуску - 2011, двигун V - 5675 см.куб,
номер шасі (рами) - Y7FA07914B0009074, номерний
знак - AH 1236 AA, що належить орендодавцю на
праві приватної власності, свідоцтво
про реєстрацію ТЗ САЕ №466825 видане
Торезьким МРЕВ Донецької області 15
квітня 2011р.

Згідно умов п. 2.1. Орендодавець передає
автобус у справному технічному стані
протягом 7-ми календарних днів з
моменту підписання даного договору на
підставі Акта приймання-передачі, що є
невід'ємною частиною Договору.

Розділом 4 Договору визначений порядок
виплати орендної плати за використання
автобуса. Так, орендна плата за
користування одним автобусом
становить 12 800,00грн. Загальна сума
розрахунків складає 12 800,00грн. Орендна
плата сплачується шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Орендодавця
зазначений в договорі до 10 числа
наступного місяця. У разі прострочення
орендної плати Орендар зобов'язується
сплатити Орендодавцеві пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожен день
прострочення (п.п.4.1 - 4.3).

Відповідно до п.5.1 Договору він
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
підприємств. Договір укладений
терміном до 01.12.2017. (п.5.2).

Факт передачі транспортного засобу
Орендодавцем Орендарю за вказаним
Договором підтверджується актом
приймання передачі нерухомого майна
від 18.07.2012р.

Посилаючись на те, що Відповідачем не
правомірно передано транспортний
засіб в оренду Позивачу без
попередньої згоди Заставодержателя, у
заставі якого перебуває транспортний
засіб, що є предметом Договору оренди,
останній звернувся до суду з вимогами
про визнання спірного договору оренди
недійсним.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
Позивача такими, що не підлягають
задоволенню з наступниї підстав.

З огляду на матеріали справи та зміст
позовної заяви, сутність
розглядуваного спору полягає у
визнанні спірного договору оренди
недійсним.

Зважаючи на статус сторін та характер
правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3
Господарського кодексу України
регламентуються його положеннями та
іншими актами законодавства, зокрема -
Цивільним кодексами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно частини першої ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Вирішуючи даний спір, господарський
суд враховує вимоги ст. 572 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Згідно приписів ч. 2 ст. 586 Цивільного
кодексу України, що кореспондуються з
ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу",
заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором.

Пунктом 6.4 Договору оренди встановлено,
що Орендодавець гарантує що автобус
який є предметом цього договору, на
момент його укладання знаходиться в
податковій заставі, а також прав щодо
них у третіх осіб як в межах так і за
межами України немає.

В той же час, в матеріалах справи
містяться докази, а саме договір
застави транспортного засобу
№СС2010-00006з-7 від 11.05.2011р., відповідно до
якого транспортний засіб (автобус
пасажирський марки БАЗ А 079.14, рік
випуску 2011, двигун-V=5675 куб.см., номер
шасі (рами) - Y7FA07914B0009074, номерний знак АН
1236АА, який є предметом Договору оренди
знаходиться в заставі Публічного
акціонерного товариства Акціонерного
банку «Південний».

Надання банком згоди Відповідачу на
передачу його в оренду не
відбувалося, що підтверджується листом
ПАТ АБ «Південний» №05-1276 БТ від
09.12.2013р., на спростування чого
Відповідачем не надано жодних доказів.

Таким чином, надання в оренду
транспортного засобу, що перебував в
заставі банку, без його письмової
згоди, прямо порушує норми чинного
законодавства та умови договору.

Проте, Згідно ч.1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Як вбачається з приписів ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України та ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу
України застосування судом певного
способу судового захисту вимагає
наявності сукупності наступних умов: -
наявність у Позивача певного
суб'єктивного права/інтересу; -
порушення цього права/інтересу з боку
Відповідача; -адекватність (з точки
зору визначеності законом та
відповідності суті порушення і
спроможності його усунути) обраного
способу судового захисту.

Таким чином, суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права чи інтереси позивача, і залежно
від установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні, тобто встановити, чи
дійсно порушується право позивача у
зв'язку з відсутністю погодження банку
на укладання договору оренди.

Така позиція висловлена в Постанові
Верховного Суду України від 25.12.2013р.
справа № 6-94ц13.

Як вбачається з пояснень позивача
(а.с.113), порушенням його прав спірним
договором він вважає ризик того, що
третя особа, з метою захисту своїх прав
зверне стягнення на предмет застави -
транспортний засіб, який знаходиться у
нього на правах оренди.

Тобто захищуване суб'єктивне право
Позивача полягає у приналежності йому
на праві оренди транспортного засобу,
переданого Відповідачем, порушенням
цього права вважається ймовірне
звернення стягнення на це майном
банком.

Таким чином, визначене Заявником
позову порушення його права всупереч
приписів ст.ст.4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України не
доведене.

Крім того, судом встановлено, що листом
(а.с.62-63), отриманим Позивачем 18.07.2013р.
Відповідач відмовився від договору
оренди, оскільки Позивачем не
здійснювалась оплата орендних
платежів більш ніж три місяці підряд.

Відсутність підстав для відмови від
договору відповідно до приписів ст.782
Цивільного кодексу України, а саме
відсутність заборгованості за
орендними платежами Позивачем не
доведено.

Отже, на момент звернення до суду з
даним позовом взагалі були відсутні
орендні правовідносини між сторонами
через припинення договору оренди, що
унеможливлює наявність порушеного
права Позивача умовами спірного
договору.

Наведене вище зумовлює висновки суду
про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати стягуються з Відповідача
позовом на користь Позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 4, 4-2 - 4-6, 33, 34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Приватного підприємства "Авто-Експрес",
м. Сніжне Донецької області до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торезьке АТП", м.
Торез Донецької області за участю
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Публичне акціонерне товариство
Акціонерний банк "Піденний" в особі
філії акціонерного банку "Південний" в
м. Донецьку про визнання договору
оренди транспортного засобу №20/07/2012
від 18.07.2012 року відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене через
Господарський суд Донецької області в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його підписання або в
касаційному порядку протягом одного
місяця з дня набрання ним законної
сили.

Головуючий суддя
О.В. Чернова

Суддя
В.О. Довгалюк

Суддя
С.М. Фурсова

Повний текст судового рішення
підписано 14.02.2014р.