ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 лютого 2014 р.
Справа № 903/45/14

за позовом державного підприємства
"Волиньторф"

до приватного підприємства "Айслаг"

про визнання договору поставки №445 від
05.10.2012р. недійсним

Суддя Філатова С.
Т.

за участю представників сторін:

від позивача: Дуда Л.М., дов. №1083 від
23.08.2013р.

від відповідача: Генералов С.Ю., дов. №09
від 16.01.2014р.

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК
України роз'яснено процесуальні права
та обов'язки сторін.

Суть спору: державне підприємство
"Волиньторф" звернулось з позовом до
приватного підприємства "Айслаг" про
визнання договору поставки №445 від
05.10.2012р. недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
05.10.2012р. між ДП "Волиньторф" та ПП
"Айслаг" укладено договір поставки №445
від 05.10.2012р., відповідно до умов якого
загальна сума поставки нафтопродуктів
складає 50 000 000,00грн. Строк дії договору -
до 31.12.2016р.

Зазначає, що ДП «Волиньторф» є
підприємством державної форми
власності, що належить до сфери
управління Міністерства енергетики та
вугільної промисловості; основним
видом діяльності підприємства є
видобуток торфу та виробництво
торфопродукції.

Вказує, що закупівля товарів за рахунок
власних коштів підприємства за умови,
що вартість предмета закупівлі товарів
дорівнює або перевищує 5 мільйонів
гривень, повинна проводитись через
проведення процедури закупівлі.

Вважає, що укладання договору поставки
нафтопродуктів без застосування
процедури закупівлі терміном на 4 роки,
позбавило підприємства можливості
закуповувати даний товар на
конкурентних засадах та на більш
вигідних умовах, планувати обсяги та
видатки на закупівлю товару на кожен
рік господарської діяльності
підприємства.

Зауважує, що відповідно до висновку
Волинського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України за результатами дослідження
діяльності суб'єктів господарювання на
ринку роздрібної реалізації торф'яної
продукції: брикетів торфових та крихти
брикетів і напівбрикетів торфових за
даними 2012 року та І півріччя 2013 року ДП
«Волиньторф» в межах Волинської
області діє зі структурними ознаками
монопольного (домінуючого) становища.

Позивач просить визнати недійсним
договір поставки як такий, що
суперечить Законам України «Про
здійснення державних закупівель», «Про
особливості закупівель в окремих
сферах господарської діяльності»,
ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу
України.

Відповідач у відзиві №01-03/26 від 29.01.2014р.
позов заперечив, зазначивши, що ДП
«Волиньторф» не підпадає під дію
Закону України «Про здійснення
державних закупівель», виходячи зі
змісту ст. 1 останнього.

Зауважив, що в жодній із сфер,
визначених ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про особливості закупівель в окремих
сферах господарської діяльності», ст.5
Закону України «Про природні
монополії», ДП «Волиньторф» діяльності
не здійснює.

Вказав, що відповідно до листа
Волинського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України №21/1.27-151 від 23.01.2014р. зайняття ДП
«Волиньторф» монопольного
(домінуючого) становища на ринку
роздрібної реалізації торф'яної
продукції за даними 2012 року та І
півріччя 2013 року не може свідчити про
віднесення вказаного суб'єкта до
переліку природних монополій.

Зазначив, що станом на 23.01.2014р.
інформація про включення ДП
«Волиньторф» до Зведеного переліку
природних монополій на офіційному
сайті Антимонопольного комітету
України відсутня.

Зауважив, що ДП «Волиньторф» не вказало
жодної підстави, з якою законодавство
пов'язує недійсність договору.

До відзиву долучив копію
листа-відповіді Волинського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№21/1.27-151 від 23.01.2014р. на запит ПП
«Айслаг».

Розгляд справи згідно ст.77 ГПК України
відкладався у зв'язку з неподанням
позивачем витребуваних доказів та
неявки представника на виклик суду.

У судовому засіданні 25.02.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві. Клопотанням №01-29/1886/14
від 25.02.2014р. долучив до матеріалів
справи статут підприємства, звіти про
фінансові результати за 2012-2013р.р.,
баланси підприємства станом на 31.12.2012р.,
31.12.2013р., акт №14 перевірки діяльності ДП
«Волиньторф» на відповідність вимогам
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Зазначив, що станом на сьогоднішній
день підприємство не включене до
Зведеного переліку природних
монополій.

Повідомив, що відповідно до договору
поставки №445 від 05.10.2012р. закупівля
нафтопродуктів здійснювалась за
власні кошти.

У судовому засіданні 25.02.2014р.
представник відповідача позов
заперечив з підстав, викладених у
відзиві №01-03/26 від 29.01.2014р.

Господарський суд, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши долучені до матеріалів
справи докази,

встановив:

Державне підприємство «Волиньторф» є
підприємством державної форми
власності, що належить до сфери
управління Міністерства енергетики та
вугільної промисловості, що
стверджується статутом підприємства,
затвердженого наказом
Міненерговугілля від 17.08.2011р. №401 (а.с.
34-47).

05.10.2012р. між державним підприємством
«Волиньторф» (покупець) та приватним
підприємством «Айслаг» (постачальник)
був укладений договір поставки, за
умовами якого відповідач
(постачальник) зобов'язався поставити
та передати у власність позивачу
(покупцю) нафтопродукти в асортименті,
кількості, за ціною, що зазначені в
накладних, які підписуються
представниками сторін договору, а
позивач (покупець) - прийняти цей товар
та оплатити його в порядку та на умовах,
передбачених договором (а.с. 9-11).

Договір набрав чинності з моменту
підписання сторонами і діє до 31.12.2016р.
(п. 7.1 договору).

Загальна сума поставки нафтопродуктів
згідно п. 2.4 договору становить 50 000
000,00грн.

У п. 12.6 договору сторонами погоджено, що
покупець гарантує, що купівля товару
здійснюється не за державні кошти, а за
кошти підприємства та правовідносини
між сторонами не регулюються нормами
Закону України «Про закупівлю товарів,
робіт і послуг за державні кошти».

Дослідивши долучені докази, суд не
знаходить підстав для задоволення
позову, при цьому виходить із
наступного:

Підставою недійсності правочину, у
відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом (п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009р. № 9 "Про практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними".

Вищий господарський суд України у п. 2.10
постанови пленуму від 29.05.2013р. №11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
зауважив, що у силу припису статті 204 ЦК
України правомірність правочину
презюмується. Отже, обов'язок доведення
наявності обставин, з якими закон
пов'язує визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача.

Позивач у письмових поясненнях,
відібраних у судовому засіданні
25.02.2014р., підтвердив, що закупівля
нафтопродуктів здійснювалась за
власні кошти підприємства, водночас,
посилаючись на акт Волинського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України №14
від 30.08.2013р. вважає, що закупівля
повинна була здійснюватись в порядку,
визначеному Законами України «Про
особливості закупівель окремих сферах
господарської діяльності», «Про
здійснення державних закупівель»,
оскільки за результатами дослідження
діяльності суб'єктів господарювання на
ринку роздрібної реалізації торф'яної
продукції: брикетів торфових та крихти
брикетів і напівбрикетів торфових за
даними 2012 року та І півріччя 2013 року ДП
«Волиньторф» в межах Волинської
області діє зі структурними ознаками
монопольного (домінуючого) становища.
(а.с. 12-14).

Таке твердження позивача є власним
тлумаченням змісту законодавства і
спростовується наступним:

Згідно п.3 та 4 ст.1 Закону України "Про
здійснення державних закупівель"
державна закупівля - придбання
замовником товарів, робіт і послуг за
державні кошти у порядку,
встановленому цим Законом.

У ч. 3 ст.2 Закону України "Про
особливості здійснення закупівель в
окремих сферах господарської
діяльності" зазначено, що дія Закону
поширюється на закупівлі замовниками
товарів, робіт і послуг для здійснення
ними діяльності у сферах, визначених
статтею 5 Закону України "Про природні
монополії" або статтею 2 цього Закону,
які: повністю або частково
здійснюються за рахунок державних
коштів за умови, що вартість предмета
закупівлі товару (товарів), послуги
(послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч
гривень (в будівництві - дорівнює або
перевищує 300 тисяч гривень), робіт -
дорівнює або перевищує 1 мільйон
гривень; здійснюються за рахунок
власних коштів за умови, що вартість
предмета закупівлі товару (товарів),
послуги (послуг) дорівнює або перевищує
5 мільйонів гривень, а робіт - 10
мільйонів гривень.

Статтею 1 Закону України «Про природні
монополії» надано визначення термінів
«природна монополія» та «суб'єкт
природної монополії».

Так, природна монополія - стан
товарного ринку, при якому задоволення
попиту на цьому ринку є більш
ефективним за умови відсутності
конкуренції внаслідок технологічних
особливостей виробництва (у зв'язку з
істотним зменшенням витрат
виробництва на одиницю товару в міру
збільшення обсягів виробництва), а
товари (послуги), що виробляються
суб'єктами природних монополій, не
можуть бути замінені у споживанні
іншими товарами (послугами), у зв'язку з
чим попит на цьому товарному ринку
менше залежить від зміни цін на ці
товари (послуги), ніж попит на інші
товари (послуги). В свою чергу суб'єкт
природної монополії - суб'єкт
господарювання (юридична особа)
будь-якої форми власності (монопольне
утворення), який виробляє (реалізує)
товари на ринку, що перебуває у стані
природної монополії.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
природні монополії» дія цього Закону
поширюється на відносини, що виникають
на товарних ринках України, які
перебувають у стані природної
монополії, та на суміжних ринках за
участю суб'єктів природних монополій.
Передбачене цим Законом регулювання
діяльності суб'єктів природних
монополій не застосовується у сферах,
що не належать до природних монополій,
якщо інше не встановлено законами
України.

Статтею 5 Закону України «Про природні
монополії» встановлено, що відповідно
до цього Закону регулюється діяльність
суб'єктів природних монополій у сферах
централізованого водопостачання та
водовідведення, а також
транспортування теплової енергії.
Перелік суб'єктів природних монополій
складається та ведеться
Антимонопольним комітетом України
відповідно до його повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про особливості здійснення
закупівель в окремих сферах
господарської діяльності» дія Закону
поширюється на суб'єктів, які є
замовниками відповідно до ст. 1 цього
Закону та проводять діяльність у
сферах, визначених ст. 5 Закону України
«Про природні монополії».

Згідно листа Волинського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№21/1.27-151 від 23.01.2014р. ДП «Волиньторф» в
жодній, із передбачених ст. 5 Закону
України «Про природні монополії» сфер,
діяльності не здійснює, зайняття
підприємством монопольного
(домінуючого) становища на ринку
роздрібної реалізації торф'яної
продукції за даними 2012 року та І
півріччя 2013 року не може свідчити про
віднесення зазначеного суб'єкта до
переліку природних монополій.

Крім того, підпунктом 4 пункту 3 розділу
І Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розмежування повноважень державних
органів у сферах природних монополій
та у галузі зв'язку» внесено зміни до
частини другої статті 5 Закону України
«Про природні монополії».

Відповідно до зазначених змін на
Антимонопольний комітет України
покладені функції ведення зведеного
переліку суб'єктів природних монополій
на підставі реєстрів суб'єктів
природних монополій у сфері
житлово-комунального господарства, що
формуються національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, а в інших сферах, в
яких діють суб'єкти природних
монополій, - національними комісіями
регулювання природних монополій у
відповідній сфері або органами
виконавчої влади, що здійснюють
функції такого регулювання до
створення зазначеної комісії.

З метою запровадження механізму
реалізації частини другої статті 5
Закону України «Про природні
монополії», який набрав чинності з 8
січня 2013 року, та відповідно до пункту 11
частини третьої статті 7 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»,
було прийнято розпорядження
Антимонопольного комітету України від
28 листопада 2012 року №874-р «Про
затвердження Порядку складання та
ведення зведеного переліку суб'єктів
природних монополій», зареєстроване в
Міністерстві юстиції України 19.12.2012 за
№2119/22431.

Зведений перелік природних монополій
розміщено на офіційному сайті
Антимонопольного комітету України.

Станом на 23.01.2014 року інформація про
включення ДП «Волиньторф» до Зведеного
переліку природних монополій на
офіційному сайті Антимонопольного
комітету України відсутня(а.с. 25-26).

У письмових поясненнях від 25.02.2014р.
представник позивача підтвердив, що з
21.01.2014р. - дня видачі листа Волинського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України ДП
«Волиньторф» не включене до Зведеного
переліку природних монополій (а.с. 69).

Зважаючи на викладене, суд не приймає
твердження позивача про те, що він є
суб'єктом природних монополій з
посиланням на акт Волинського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України №14
від 30.08.2013р., як такі, що суперечать ст. 2
Закону України «Про особливості
закупівель окремих сферах
господарської діяльності», ст. 5 Закону
України «Про природні монополії», ст.1
Закону України "Про здійснення
державних закупівель".

Водночас, за своєю правовою природою
оспорюваний договір є договором
поставки.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна
сторона-постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні-покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Договір поставки укладається на розсуд
сторін або відповідно до державного
замовлення.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 180 ГК України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Аналогічний припис містить стаття 638 ЦК
України.

Як випливає з тексту договору,
сторонами узгоджено предмет договору,
порядок та умови поставки, ціну та
порядок розрахунків, відповідальність
за неналежне його виконання та термін
дії договору.

Тобто, всі істотні умови щодо поставки
продукції, які визнані законом та
необхідні для договорів такого виду.

Таким чином, договір поставки №445 від
05.10.2012р., укладений між державним
підприємством «Волиньторф» та
приватним підприємством «Айслаг», є
двосторонньою домовленістю, укладеною
із додержанням норм діючого
законодавства України, а відтак
підстави для визнання його судом
недійсним відсутні.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України та статті
33 ГПК України розприділяється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на певні юридичні факти,
які обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується і позивача,
який мав довести і не довів наявність
тих обставин, на підставі яких ним
заявлені позовні вимоги.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відмову у позові.

Судові витрати при відмові у позові в
силу ст. 49 ГПК України покладаються на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
203, 204, 215, 638 ЦК України, ст.ст.180, 265 ГК
України, ст.1 Закону України "Про
здійснення державних закупівель",
ст.ст. 1, 2, 5 Закону України «Про природні
монополії», ст. 2 Закону України «Про
особливості здійснення закупівель в
окремих сферах господарської
діяльності», ст.ст. 32-34, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

вирішив:

У позові державного підприємства
"Волиньторф" до приватного
підприємства "Айслаг" про визнання
недійсним договору поставки №445 від
05.10.2012р. відмовити.

Повне рішення складено

27.02.2014р.

Суддя
С. Т. Філатова