ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа №? Б-50/218-09

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Фоміна В. О., суддя
Кравець Т.В. , суддя Крестьянінов О.О.,

при секретарі Деркач Ю.О.,

за участю представників сторін:

апелянта - ОСОБА_1 (дов.№26 від 11.01.2014р.),

ліквідатора - Корольова В.В. (копія
свідоцтва від 11.07.2013р. НОМЕР_4),

кредиторів - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 (вх.№86Х/2)
на ухвалу господарського суду
Харківської області від "28" листопада
2013 р. у справі №? Б-50/218-09,

за заявою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.
Харків

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28.11.2013 р. (суддя
Савченко А.А.) відмовлено в задоволенні
клопотання представника ФОП ОСОБА_3 про
відкладення розгляду справи.
Затверджено наданий суду
ліквідаційний звіт та ліквідаційний
баланс. Припинено підприємницьку
діяльність фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3. Визнано вимоги, які не
задоволені за недостатністю майна
банкрута, а саме вимоги: ФОП ОСОБА_4 на
загальну суму 180000,00 грн., ФОП ОСОБА_5 на
загальну суму 31828,05грн., погашеними.
Провадження у справі припинено.
Зобов'язано державного реєстратора
провести державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3.

ФОП ОСОБА_3 з зазначеною ухвалою не
погодилась, звернулась до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати ухвалу
господарського суду Харківської
області від 28.11.2013р. у справі №Б-50/218-09,
справу повернути до господарського
суду Харківської області для
продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
господарський суд Харківської області
безпідставно визнав ФОП ОСОБА_3
банкрутом, оскільки, як стверджує
апелянт на момент попереднього
засідання заборгованість боржника
перед кредиторами була меншою, ніж
встановлена Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
Апелянт зазначає, що станом на 01.01.2010р.
заборгованість боржника становила
211828,05 грн., а для порушення справи про
банкрутство повинна дорівнювати 260700,00
грн. (869,00 грн. х 300 = 260700,00 грн.).

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014р. про
прийняття апеляційної скарги до
провадження у справі №Б-50/218-09 було
зобов`язано апелянта доплатити судовий
збір. На виконання вимог ухвали суду
представник апелянта 25.01.2014р. надав
суду оригінал квитанції про сплату
судового збору.

У судовому засіданні 11.02.2014р.
представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав в повному
обсязі. Просив суд скасувати ухвалу
господарського суду Харківської
області від 28.11.2013р. у справі №Б-50/218-09,
справу повернути до господарського
суду Харківської області для
продовження розгляду.

25.01.2014р. до суду від ліквідатора
Корольова В.В. надійшли письмові
пояснення (вх.№788), в яких останній
зазначає, що доводи щодо помилкового
визнання боржника банкрутом не
стосуються предмету оскарження та
вважає апеляційну скаргу
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

11.02.2013р. ліквідатор Корольов В.В. подав
клопотання (вх.№1193), в якому просить
долучити до матеріалів справи Акт
державного виконавця від 24.05.2013р., яким,
на думку ліквідатора, встановлено
відсутність майна, що належить ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні ліквідатор
Корольов В.В. проти задоволення
апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3
заперечував, просив суд апеляційної
інстанції залишити оскаржувану ухвалу
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представники кредиторів у судове
засідання 28.01.2014р. не з'явилися, хоча
належним чином були повідомлені про
час і місце розгляду справи ухвалою
Харківського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р. про
відкладення розгляду справи. Отримання
сторонами у справі про банкрутство
зазначеної ухвали підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень, які долучені до
матеріалів справи.

Таким чином, кредитори не скористалися
своїм правом на участь у судовому
засіданні.

Зважаючи на вищевикладене, ухвалою
Харківського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року
сторони були попереджені, що у разі не
з'явлення їх представників у судове
засідання та не надання сторонами
документів, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами та за відсутністю
представників сторін, тому справа
згідно зі статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України,
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про припинення провадження у справі.

Статтею 5 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Згідно зі ст.106 Господарського
процесуального кодексу України
заперечення на ухвали, що не підлягають
оскарженню окремо від рішення суду,
включаються до апеляційної скарги на
рішення суду. З огляду на те, що
відповідно до приписів цієї статті
ухвала про порушення провадження у
справі не підлягає оскарженню, а лише
може бути предметом дослідження щодо
правомірності її винесення під час
апеляційного або касаційного
перегляду, рівно як і постанова про
визнання боржника банкрутом та
введення ліквідаційної процедури (про
можливість оскарження якої не
зазначено Законом про банкрутство),
колегія суддів вважає за необхідне
надати оцінку цим процесуальним
документам під час апеляційного
провадження.

З матеріалів справи вбачається, що у
грудні 2009 року Фізична особа
-підприємець ОСОБА_3 звернулась до
господарського суду Харківської
області з заявою про порушення
провадження у справі про банкрутство
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в
якій просить визнати її банкрутом.

В обґрунтування вказаної заяви, ФОП
ОСОБА_3 зазначила, що заборгованість
перед кредиторами складає 211828,05 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 25.12.2009р. по
даній справі порушено провадження у
справі про банкрутство Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, відповідно до
статей 7, 11, 47-49 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду
Харківської області від 07.12.2012р.
визнано фізичну особу-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1), зареєстровану виконавчим
комітетом Харківської міської ради
19.12.2003р., номер запису про включення
відомостей до ЄДР 0082311, адреса:
АДРЕСА_1) - банкрутом та відкрити
ліквідаційну процедуру. З дня
прийняття господарським судом
постанови строки виконання зобов'язань
громадянина-підприємця вважаються
такими, що настали; припиняється
нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших фінансових
(економічних) санкцій за всіма
зобов'язаннями громадянина-підприємця;
припиняється стягнення з
громадянина-підприємця за всіма
виконавчими документами, за винятком
виконавчих документів за вимогами про
стягнення аліментів, а також за
вимогами про відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян.
Скасовуються арешти накладені на майно
боржника (в тому числі - податкова
застава) і інші обмеження щодо
розпорядження майном боржника.
Накладення нових арештів або інших
обмежень щодо розпорядження майном
банкрута не допускається. Призначено
ліквідатором боржника - арбітражного
керуючого Караченцева Юрія
Леонідовича (ліцензія серія НОМЕР_5 від
27.02.2009р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
адреса: АДРЕСА_3). Затверджено
арбітражному керуючому Караченцеву
Ю.Л. оплату послуг в розмірі двох
мінімальних розмірів заробітних плат
за кожен місяць здійснення ним своїх
повноважень. Зобов'язано ліквідатора
відповідно до п.п.3,5 ст.23 Закону в
п'ятиденний строк опублікувати
відомості про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закрити всі рахунки
банкрута в установах банку і відкрити
або переоформити один основний рахунок
для проведення розрахунків з
кредиторами, виконати інші дії,
передбачені ст.25-34 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" з
урахуванням особливостей,
встановлених ч.7 ст.48, ст.49, Закону і
надавати суду щомісячно звіти про хід
ліквідаційної процедури, використання
коштів боржника. Встановити строк для
пред'явлення кредиторами до
господарського суду вимог до боржника -
2 місяці з дня прийняття постанови про
визнання боржника банкрутом.
Зобов'язано ліквідатора в строк до
24.08.2011 року виконати ліквідаційну
процедуру, надати суду обґрунтований
звіт про виконану роботу, всі докази, що
свідчать про виконання ліквідаційної
процедури, у тому числі,
інвентаризаційні відомості, акти
оцінки майна, відомості про реалізацію
кожного об'єкту ліквідаційної маси з
посиланням на укладені договори
купівлі-продажу, договори
купівлі-продажу майна банкрута, акти
приймання - передачі майна, звіт про
виплачені кредиторам кошти, докази
погашення кредиторської
заборгованості по кожному кредитору
окремо, реєстр погашених вимог
кредиторів, довідки установ банку про
закриття рахунків банкрута, довідку
банку про рух грошових коштів по
основному рахунку за весь час роботи
ліквідатора, баланси підприємства за
весь час роботи ліквідатора, довідку
архіву про прийняття документів, які
підлягають довгостроковому
зберіганню, довідку органу внутрішніх
справ про прийняття печаток і штампів
банкрута, оригінали установчих
документів і свідоцтва про державну
реєстрацію, ліквідаційний баланс,
докази, що свідчать про стягнення
дебіторської заборгованості, або
докази що свідчать про неможливість
стягнення дебіторської
заборгованості, протоколи засідань
комітету кредиторів і протоколи
загальних зборів комітету кредиторів,
затверджений комітетом кредиторів
звіт про оплату послуг, відшкодування
витрат ліквідатора, інші документи, що
свідчать про виконану ліквідатором
роботу по ліквідації банкрута.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28.11.2013р. (суддя
Савченко А.А.) відмовлено в задоволенні
клопотання представника ФОП ОСОБА_3 про
відкладення розгляду справи.
Затверджено наданий суду
ліквідаційний звіт та ліквідаційний
баланс. Припинено підприємницьку
діяльність фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3. Визнано вимоги, які не
задоволені за недостатністю майна
банкрута, а саме вимоги: ФОП ОСОБА_4 на
загальну суму 180000,00 грн., ФОП ОСОБА_5 на
загальну суму 31828,05грн., погашеними.
Провадження у справі припинено.
Зобов'язано державного реєстратора
провести державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або,
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що
боржник здійснював підприємницьку
діяльність та набув статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, що
підтверджується Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців, серія
НОМЕР_6 від 09.12.2009 року, Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 серія НОМЕР_7 від
19.12.2003р.

Відповідно до ч.1 ст.52 Цивільного
кодексу України фізична особа -
підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Згідно з п.3 ст. 209 Господарського
кодексу України суб'єктом банкрутства
може бути лише суб'єкт підприємницької
діяльності.

Відповідно до ст.53 Цивільного кодексу
України фізична особа, яка неспроможна
задовольнити вимоги кредиторів,
пов'язані із здійсненням нею
підприємницької діяльності, може бути
визнана банкрутом у порядку,
встановленому законом.

Розділом VІ Закону та ст.41 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" передбачено,
що відносини, пов'язані з банкрутством
окремих категорій суб'єктів
підприємницької діяльності
регулюються цим Законом з урахуванням
особливостей, передбачених цим
розділом.

До окремих категорій суб'єктів
підприємницької діяльності
законодавець виділив громадянина, який
здійснює підприємницьку діяльність
(статті 47, 48, 49 Закону).

Стаття 47 спеціального Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання боржника
банкрутом" (далі Закон) має назву:
"Загальні положення про банкрутство
суб'єкта підприємницької діяльності -
громадянина".

Відповідно до частин 1, 2 ст.47 Закону
правила, передбачені цією статтею,
застосовуються до відносин, пов'язаних
з визнанням громадянина - суб'єкта
підприємницької діяльності банкрутом.
Заява про порушення справи про
банкрутство громадянина-підприємця
може бути подана в господарський суд
громадянином-підприємцем, який є
боржником, або його кредиторами.

Статтею 48 Закону передбачено, що
одночасно з прийняттям заяви про
порушення справи про банкрутство
громадянина-підприємця господарський
суд накладає арешт на майно
громадянина-підприємця, за винятком
майна, на яке згідно з цивільним
процесуальним законодавством України
не може бути звернено стягнення. За
клопотанням громадянина-підприємця
господарський суд може звільнити з-під
арешту майно (частину майна) у разі
укладення договору поруки чи іншого
забезпечення виконання зобов'язання
громадянина-підприємця третіми
особами. За заявою
громадянина-підприємця господарський
суд може відкласти розгляд справи про
банкрутство не більше ніж на два місяці
для проведення
громадянином-підприємцем розрахунків
з кредиторами чи укладення мирової
угоди. За наявності відомостей про
відкриття спадщини на користь
громадянина-підприємця господарський
суд має право зупинити провадження у
справі про банкрутство для вирішення
питання щодо спадщини у встановленому
законом порядку. Якщо у встановлений
частиною другою цієї статті строк
громадянин-підприємець не подав
доказів задоволення вимог кредиторів
і в зазначений строк не укладено
мирової угоди, господарський суд
визнає громадянина-підприємця
банкрутом і відкриває ліквідаційну
процедуру.

Відповідно до ст.1 Закону банкрутство -
це визнана господарським судом
неспроможність боржника відновити
свою платоспроможність та
задовольнити визнані судом вимоги
кредиторів не інакше як через
застосування ліквідаційної процедури,
а ліквідація - це припинення діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
визнаного господарським судом
банкрутом, з метою здійснення заходів
щодо задоволення визнаних судом вимог
кредиторів шляхом продажу його майна.

Отже, порушення справи про банкрутство
фізичної особи-підприємця за його
заявою нерозривно пов'язано з
доказуванням таким підприємцем
обставин неспроможності відновити
свою платоспроможність та
задовольнити визнані ним вимоги
кредиторів, які пов'язані з
підприємницькою діяльністю боржника,
що має наслідком визнання його
банкрутом та введення ліквідаційної
процедури, внаслідок чого
підприємницька діяльність такого
боржника припиняється.

Згідно з приписами ч.1 ст.7 Закону заява
про порушення справи про банкрутство,
яка подана кредитором або боржником,
повинна містити разом з іншим виклад
обставин, які підтверджують
неплатоспроможність боржника; частина
3 цієї статті вимагає подання до заяви
боржника документів, що свідчать про
неплатоспроможність боржника.

У відповідності до частини 5 статті 7
Закону боржник зобов'язаний в місячний
строк звернутися до господарського
суду з заявою про порушення справи про
банкрутство у разі виникнення
зазначених у цієї частині Закону
обставин, зокрема, якщо задоволення
вимог одного кредитора або кількох
кредиторів приведе до неможливості
виконання грошових зобов'язань
боржника в повному обсязі перед іншими
кредиторами.

Згідно з ч. 7 ст. 11 Закону у разі
звернення до суду боржника із заявою
про порушення справи про банкрутство у
підготовчому засіданні з'ясовуються
ознаки його неплатоспроможності.

Отже, із системного аналізу зазначених
правових норм вбачається, що
громадянин-підприємець у своїй заяві
до господарського суду про порушення
відносно нього провадження у справі
про банкрутство повинен навести
обставини неспроможності боржника,
виконати, підтверджені у
встановленому порядку документами,
безспірні грошові вимоги кредитора
(кредиторів), пов'язані із здійсненням
ним підприємницької діяльності, а
також навести обставини щодо того, що
задоволення вимог одного кредитора або
кількох кредиторів приведе до
неможливості виконання грошових
зобов'язань боржника в повному обсязі
перед іншими кредиторами, і довести ці
обставини належними документами.
Тобто, господарський суд зобов'язаний
при визнанні боржника банкрутом
встановити його неспроможність, яка
виникла при здійсненні ним
підприємницької діяльності, що
підтверджена розрахунковими або
виконавчими документами, вимоги
кредиторів через недостатність майна,
а також встановити факт наявності
вимог кредитора (кредиторів), які
заявлені у встановленому порядку до
боржника, та того, що задоволення вимог
одного кредитора або кількох
кредиторів приведе до неможливості
виконання грошових зобов'язань
боржника в повному обсязі перед іншими
кредиторами.

За Законом факт безспірності вимог
кредиторів виникає з моменту, коли
грошові вимоги кредитора
підтверджуються виконавчими
документами або іншими розрахунковими
документами, за якими відповідно до
законодавства здійснюється списання
коштів.

Виключний перелік виконавчих
документів, які підлягають виконанню
державною виконавчою службою,
передбачено у статті 3 Закону України
"Про виконавче провадження".

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
зазначає, що вказані докази повинні
надаватися заявником на момент
порушення судом справи про банкрутство
за процедурою, яка передбачена ст.ст.
47-49 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", можливість
витребування судом вказаних
документів після порушення
провадження у справі про банкрутство,
на відміну від позовного провадження,
спеціальним Законом "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" не
передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи,
боржник, звертаючись із заявою про
порушення справи про банкрутство, на
підтвердження безспірності грошових
вимог кредиторів до боржника, а саме:
ФОП ОСОБА_5 - 31828,05 грн. надав копію
договору поставки товару від 15 травня
2007р. (а.с.11-а.с.13, том 1); ПП ОСОБА_4 - 180 000
грн. - копію договору про надання послуг
від 24.11.2008р. (а.с.16- а.с.19, том 1). На
підтвердження заборгованості за
вищевказаними договорами боржником
надані: претензія від 16.07.2007р. (а.с.15, том
1) та претензія №1 від 17.09.2009р. (а.с.21,
том1), які не є виконавчими документами
відповідно до переліку виконавчих
документів, визначеного Законом
України «Про виконавче провадження».

Отже, вимоги кредиторів, а саме: ФОП
ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_4 не підтверджені
виконавчими документами, а тому не є
безспірними в розумінні положень
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Таким чином, заявником на момент
звернення до суду з заявою про
порушення справи про банкрутство не
надано належних доказів безспірності
грошових вимог до боржника, оскільки в
матеріалах справи відсутні копії
судових рішень про стягнення грошових
коштів з ОСОБА_3, відповідні виконавчі
листи, видані судом, постанови
Державної виконавчої служби про
відкриття виконавчого провадження
тощо. Відтак, без порушеного щодо
боржника виконавчого провадження
відсутні ознаки його
неплатоспроможності.

На зазначені обставини справи, суд
першої інстанції уваги не звернув та не
надав їм належної правової оцінки.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт зазначає, що
заборгованість перед кредиторами
станом на 01.01.2010р. становила 211828, 05 грн.,
тобто меншою ніж триста мінімальних
розмірів заробітної плати у
відповідності до Закону про
банкрутство та наводить розрахунки,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати у 2010 році - 869 грн.

Однак колегія суддів зазначає, що
боржник звернувся до господарського
суду Харківської області у грудні 2009
року, а станом на 01.01.2009 року мінімальна
заробітна плата становила 605 грн. Таким
чином, на момент звернення боржника із
заявою про порушення провадження у
справі про банкрутство сума вимог
кредиторів перевищувала триста
мінімальних розмірів заробітної плати.

Дослідження усіх обставин мало істотне
значення для правильного вирішення
справи місцевим господарським судом,
проте господарський суд Харківської
області не звернув на це уваги і
необґрунтовано порушив справу про
банкрутство, прийняв постанову про
визнання банкрутом, відкрив
ліквідаційну процедуру, а в подальшому
виніс ухвалу від 28.11.2013р. про
затвердження ліквідаційного звіту та
ліквідаційного балансу, припинення
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3
та припинення провадження у справі
№Б-50/218-09.

Судове рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності -на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Отже, враховуючи, що провадження у
даній справі порушено в порушення
вимог ст.34 ГПК України, господарський
суд Харківської області безпідставно
затвердив ліквідаційний звіт та
ліквідаційний баланс, припинив
підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3
та припинив провадження у справі
№Б-50/218-09 в межах безпідставно
порушеної справи про банкрутство, тому
дана справа не може розглядатися далі
та підлягає припиненню.

Пунктом 36 Постанови Пленуму ВГСУ від
18.12.2009 №15 "Про судову практику у справах
про банкрутство" передбачено, що
законом (2343-12) не врегульовано
подальшого перебігу провадження у
справі у випадках, коли у встановленому
законодавством порядку виявлено
безпідставність вимог кредитора
(кредиторів), за заявою якого (яких) було
порушено справу про банкрутство
боржника, або коли порушено
провадження у справі про банкрутство
підприємств, стосовно яких діє
законодавча заборона порушувати
справи про банкрутство. У таких
випадках судам слід припиняти
провадження у справі на підставі
пункту 7 частини першої статті 40 Закону
(2343-12) (за відсутності інших підстав для
такого припинення) та пункту 1-1 частини
першої статті 80 ГПК України (за
відсутністю предмету спору).

Така ж правова позиція Верховного Суду
України викладена в Інформаційному
листі ВГСУ від 27.02.2012р. №01-06/224/2012 "Про
доповнення до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.20112р. №01-06/249 "Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів".

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що при розгляді справи
про банкрутство боржника не доведено
обставин, що мають значення для справи,
які господарський суд визнав
встановленими, та при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, у зв'язку з чим ухвала
господарського суду Харківської
області від 28.11.2013 року у справі
№Б-50/218-09 підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись п. 7 ст. 40 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
п.1-1 ст. 80, ст.ст. 91, 99, 101, 102, п.3 статті 103,
п.4 ч.1 статті 104, статтями 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3
задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 28.11.2013 р по
справі №Б-50/218-09 скасувати.

Провадження у справі №Б-50/218-09
припинити.

Дану постанову направити учасникам
справи про банкрутство, державному
реєстратору, органу ДВС та органу з
питань банкрутства.

Повний текст складено 12.02.2014р.

Головуючий суддя
Фоміна В. О.

Суддя
Кравець Т.В.

Суддя
Крестьянінов О.О.