ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" лютого 2014 р.
Справа № 918/2063/13

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючого - судді Торчинюка
В.Г. розглянувши матеріали справи

за позовом Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз Україна" (далі - НАК
"Нафтогаз України", постачальник)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(далі - ТОВ "Рівнетеплоенерго", покупець)

про стягнення в сумі 7 407 581 грн. 33 коп.

Представники:

від позивача: - не з'явився;

від відповідача: - Михайлов В.О. за
довіреністю № 03-05/3 від 02 січня 2014 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - НАК "Нафтогаз України",
звернулось до господарського суду з
позовом до відповідача - ТОВ
"Рівнетеплоенерго" про стягнення 5 750 641
грн. 84 коп. заборгованості за
поставлений природний газ, 548 501 грн. 90
коп. пені, 7% штрафу в сумі 862 019 грн. 88
коп., інфляційних втрат в сумі 40 299 грн. 85
коп. та 3% річних в сумі 206 117 грн. 85 коп.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 31 грудня 2013
року порушено провадження у справі №
918/2063/13, розгляд якої призначено на 21
січня 2014 року.

21 січня 2014 року через відділ канцелярії
та документального забезпечення суду
представник відповідача подав
клопотання, в якому просив суд
відкласти розгляд даної справи на іншу
дату в зв'язку з перебування
повноважного представника ТОВ
"Рівнетеплоенерго" у відрядженні.

Ухвалою суду від 21 січня 2014 року
розгляд справи відкладено на 28 січня 2014
року.

28 січня 2014 року через відділ канцелярії
та документального забезпечення суду
представник відповідача подав заяву
про застосування строків спеціальної
позовної давності, в якій останній
просив суд застосувати строки позовної
давності до вимог позивача щодо
стягнення з ТОВ "Рівнетеплоенерго"
неустойки за зобов'язаннями, що
виникли: у вересні 2012 року в частині
стягнення пені у розмірі 562 грн. 85 коп.,
штрафу в сумі 9 613 грн. 43 коп., у жовтні 2012
року в частині стягнення пені у розмірі
22 474 грн. 93 коп., штрафу на суму 54 419 грн. 88
коп., у листопаді 2012 року в частині
стягнення пені у розмірі 39 358 грн. 95 коп.
та штрафу в сумі 395 441 грн. 64 коп., і в цій
частині відмовити позивачу в
задоволенні позову.

Також відповідач подав відзив на
позовну заяву, в якому зазначив, що
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Про утворення
Державного концерну "Укроборонпром"
від 29 грудня 2010 року № 1221, державне
підприємство "Рівненський
автомобільний ремонтний завод", яке є
споживачем теплової енергії та
боржником відповідача, було включене
до складу Державного концерну
"Укроборонпром".

Відповідно до вимог Закону України "Про
деякі питання заборгованості
підприємств оборонно-промислового
комплексу - учасників Державного
концерну "Укроборонпром" та
забезпечення їх стабільного розвитку"
від 06 вересня 2012 року № 5213-VI ТОВ
"Рівнетеплоенерго" було створено
комісію з питань списання
заборгованості за спожиту теплову
енергію та спожитий природний газ.

Згідно рішення вищезазначеної комісії,
оформленого протоколом від 22 квітня 2013
року № 1, ТОВ "Рівнетеплоенерго" списало
з обліку наявну заборгованість
державного підприємства "Рівненський
автомобільний ремонтний завод" перед
відповідачем у розмірі 3 962 грн. 49 коп.

У той же час, відповідно до приписів
Закону України "Про деякі питання
заборгованості підприємств
оборонно-промислового комплексу -
учасників Державного концерну
"Укроборонпром" та забезпечення їх
стабільного розвитку" НАК "Нафтогаз
України", у свою чергу, зобов'язалася
списати заборгованість відповідача
перед позивачем у розмірі 3 962 грн. 49
коп., що виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу від 30
вересня 2011 року № 14/2608/11, оскільки
постачання природного газу за цією
угодою здійснювалося для вироблення
теплової енергії бюджетними
організаціями. За таких обставин,
відповідач просив суд відмовити НАК
"Нафтогаз України" у задоволенні його
позовних вимог про стягнення з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" 3 962 грн. 49 коп.
основного боргу.

Крім того, відповідач зазначив, що
нарахування позивачем 3% річних та
інфляційних втрат у період з 11 травня
2012 року по 29 листопада 2012 року є
необґрунтованим, оскільки дані позовні
вимоги вже розглядалися господарським
судом Рівненської області в рамках
іншої справи та не можуть бути
предметом даного спору. З огляду на
наведені обставини, відповідач просив
суд відмовити позивачу в задоволенні
вищезазначених позовних вимог.

Ухвалою суду від 28 січня 2014 року
розгляд справи відкладено на 11 лютого
2014 року.

11 лютого 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
відповідача подав контррозрахунок
штрафних санкцій.

11 лютого 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
відповідача подав заяву, в якій в
порядку пункту 3 статті 83 ГПК України
просив суд при винесенні рішення
зменшити розмір нарахованої до
стягнення суми пені на 50%.

У судовому засіданні 11 лютого 2014 року
було оголошено перерву до 25 лютого 2014
року.

В судове засідання, призначене на 25
лютого 2014 року, представник позивача не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
проведення даного засідання.

Представник відповідача у судовому
засіданні 25 лютого 2014 року заперечив
проти позовних вимог в частині
нарахування штрафу, просить зменшити
розмір пені, в решті позовні вимоги
визнає.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
даної справи по суті.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2011 року між НАК "Нафтогаз
України" та ТОВ "Рівнетеплоенерго" був
укладений договір № 14/2608/11 на
купівлю-продаж природного газу (надалі
- Договір; а.с. 15-20).

Відповідно до пункту 1.1. Договору
Постачальник зобов'язався передати у
власність Покупцю в ІV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний
газ, для виробництва теплової енергії,
яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами, а Покупець зобов'язується
приймати та оплачувати газ на умовах
цього Договору.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що газ
поставлений за цим Договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами,
та використовується теплогенеруючими
підприємствами на власні потреби та
втрати.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що
Постачальник передає Покупцю в період
з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року
газ в обсязі до 18 482 тис. кубічних
метрів.

У відповідності до пунктів 5.1., 5.2.
Договору передбачено, що ціна на
природний газ для теплопостачальних
підприємств та послуги з його
транспортування установлюються
Національною комісією регулювання
електроенергетики України (далі НКРЕ),
ціна за 1 000 м3 природного газу становить
3 023,50 грн. без урахування збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та податку на
додану вартість. До сплати за 1 000 м3
природного газу - 3023,50 грн., крім того
цільова надбавка - 2% та ПДВ - 20%, всього
ПДВ - 3 700,76 грн.

Згідно пункту 5.3. Договору сторони
домовились що у разі зміни НКРЕ ціни на
природний газ або тарифів на
транспортування, розподіл і
постачання, сторони вносять зміни до
пункту 5.2. цього договору з дати
набрання чинності встановленої НКРЕ
ціни та тарифів.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.3., 6.4. оплата
за газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

В платіжних дорученнях Покупець
повинен обов'язково зазначати номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду за який здійснюється оплата. За
наявності заборгованості у Покупця за
цим договором Продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
Покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди до
цього договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Звіряння розрахунків здійснюється
сторонами на підставі відомостей про
фактичну оплату вартості спожитого
газу Покупцем та акта приймання -
передачі газу протягом 10 днів з моменту
письмової вимоги однієї із сторін,
підписаної уповноваженою особою.

Пунктами 7.1, 7.2, 7.3. Договору передбачено,
що за неналежне виконання договірних
зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також Договором. У разі
невиконання Покупцем вимог щодо
розрахунку Продавець має право не
здійснювати поставку газу або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. Крім того, у разі
невиконання Покупцем вимог Договору
щодо розрахунків (пункт 6.1. Договору),
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку, що діяла у період,
за який сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний
прострочений день прострочення
платежу, а за прострочення понад 30 днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7%
відсотків від суми простроченого
платежу.

У разі невиконання Покупцем умов
Договору, Продавець має право в
односторонньому порядку розірвати
договір.

Крім того, 30 вересня 2011 року між
Позивачем та Відповідачем було
укладено додаткову угоду № 1 до
договору на купівлю-продаж природного
газу від 30 вересня 2011 року № 14/2608/11,
відповідно до якої ціна за 1000 м3
природного газу становить 3 382,00 грн. без
урахування збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та податку на додану вартість.
До сплати за 1000 м3 природного газу - 3 382,00
грн., крім того цільова надбавка - 2% та
ПДВ - 20%, всього з цільовою надбавкою та
ПДВ - 4 139,57 грн.

11 жовтня 2011 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено додаткову
угоду № 2 до договору на купівлю-продаж
природного газу від 30 вересня 2011 року №
14/2608/11, відповідно до якої з 11 жовтня 2011
року пункт 5.2. статті 5 "Ціна газу"
викладено у наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 м3 природного газу
становить 3 382,00 грн. без урахування
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 3 382,00 грн., крім того
цільова надбавка - 2% та ПДВ - 0%, всього з
цільовою надбавкою та ПДВ - 3 449,64 грн.
(три тисячі чотириста сорок дев'ять
гривень 64 коп.).

До ціни газу додається загальний тариф
на послуги з транспортування
природного газу, який становить 302,30
грн., крім того ПДВ - 20% - 60,46 грн., всього з
ПДВ - 362,76 грн. (триста шістдесят дві
гривні 76 коп.).

У разі поставки газу на газоспоживаючі
об'єкти Покупця, які безпосередньо
підключені до магістральних або
промислових трубопроводів
нафто-газовидобувних підприємств,
тариф на послуги з транспортування 1000
куб. м газу цими трубопроводами
встановлюється в розмірі 262,25 грн., крім
того ПДВ - 20% - 52,45 гри., разом з ПДВ - 314,70
грн. (триста чотирнадцять гривень 70
коп.)".

01 серпня 2012 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено додаткову
угоду № 3 до договору на купівлю-продаж
природного газу від 30 вересня 2011 року №
14/2608/11, відповідно до якої з 01 серпня 2012
року Викласти п. 2.1. статті 2. "Кількість
та якість газу" у наступній редакції:

"2.1. Продавець передає Покупцеві у 2011
році природний газ у обсязі 552,665 тис.
(п'ятсот п'ятдесят дві тисячі шістсот
шістдесят п'ять куб.м. та у 2012 році до 5
114, 8 тис. куб.м, в тому числі по місяцях
2012 року (тис.куб.м.).

З 01 липня 2012 року викласти пункт 5.2.
статті 5. "Ціна газу" у наступній
редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб.м. природного газу
становить 3 509,00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 305,60
грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з
ПДВ - 366,72 грн. (триста шістдесят шість
грн. 72 коп.).

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3
884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4661,74 грн. (чотири тисячі
шістсот шістдесят одна грн., 74 коп. )."

На виконання умов договору позивач у
жовтні 2011 року, а також протягом
вересня 2012 року - грудня 2012 року,
передав відповідачу імпортований
природний газ на загальну суму 19 828 158
грн. 96 коп., що підтверджується
відповідними актами прийому-передачі
природного газу (а.с. 25-31).

Відповідач, в свою чергу, в порушення
умов Договору, в повному обсязі не
розрахувався з позивачем за
поставлений природній газ, а лише
частково сплатив 14 035 367 грн. 44 коп.
заборгованості за природний газ,
поставлений останньому у вересні 2012
року - грудні 2012 року. Крім того, судом
встановлено, що заборгованість за
природний газ в сумі 2 077 214 грн. 63 коп.,
поставлений відповідачу у жовтні 2011
року, була стягнути з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" рішенням
господарського суду Рівненської
області від 23 липня 2012 року у справі №
5019/820/12, копія якого наявна у матеріалах
даної справи (а.с. 39-47). Вказане судове
рішення на час розгляду даної справи
набрало законної сили.

Слід також зазначити, що зі змісту
позовної заяви вбачається, що наведена
сума основного боргу відповідача не
була включена НАК "Нафтогаз України" у
заявлену до стягнення з відповідача
суму основного боргу.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Про утворення
Державного концерну "Укроборонпром"
від 29 грудня 2010 року № 1221, державне
підприємство "Рівненський
автомобільний ремонтний завод", яке є
споживачем теплової енергії та
боржником відповідача, було включене
до складу Державного концерну
"Укроборонпром".

Відповідно до вимог статті 2 Закону
України "Про деякі питання
заборгованості підприємств
оборонно-промислового комплексу -
учасників Державного концерну
"Укроборонпром" та забезпечення їх
стабільного розвитку" від 06 вересня 2012
року № 5213-VI відповідачем було створено
комісію з питань списання
заборгованості за спожиту теплову
енергію та спожитий природний газ.

Згідно рішення вищезазначеної комісії,
оформленого протоколом від 22 квітня 2013
року № 1, ТОВ "Рівнетеплоенерго" списало
з обліку наявну заборгованість
державного підприємства "Рівненський
автомобільний ремонтний завод" перед
відповідачем у розмірі 3 962 грн. 49 коп.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону
України "Про деякі питання
заборгованості підприємств
оборонно-промислового комплексу -
учасників Державного концерну
"Укроборонпром" та забезпечення їх
стабільного розвитку" на умовах,
визначених цією статтею, підлягають
списанню, зокрема, заборгованість
підприємств оборонно-промислового
комплексу (у тому числі встановлена
судовими рішеннями та
реструктуризована) за теплову енергію
і природний газ та послуги з його
транспортування перед підприємствами,
що виробляють, транспортують і
постачають теплову енергію, та
суб'єктами господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
за регульованим тарифом, Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України", її дочірніми компаніями
(підприємствами), яка обліковувалася
станом на 1 вересня 2012 року і не
сплачена станом на дату набрання
чинності цим Законом.

Відтак, оскільки постачання природного
газу за спірною угодою здійснювалося
для вироблення теплової енергії
бюджетними організаціями, а
вищенаведений закон набрав чинності 30
жовтня 2012 року, суд дійшов висновку про
те, що заборгованість ТОВ
"Рівнетеплоенерго" перед позивачем у
розмірі 3 962 грн. 49 коп., що виникла у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу від 30
вересня 2011 року № 14/2608/11, є такою, що не
підлягає стягненню та є списаною.

Таким чином, у Відповідача перед
Позивачем за договором на
купівлю-продаж природного газу від 30
вересня 2011 року № 14/2608/11,
заборгованість за поставлений газ з
вересня 2012 року по грудень 2012 року
складає 5 746 679 грн. 35 коп.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
передбачено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товарно-розпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу
відповідача перед НАК "Нафтогаз
України" за договором на купівлю-продаж
природного газу від 30 вересня 2011 року №
14/2608/11, яка складає 5 746 679 грн. 35 коп.,
підтверджена належними доказами,
наявними у матеріалах справи, не
заперечується відповідачем, і останній
на момент прийняття рішення не надав
документів, що свідчать про погашення
вказаної заборгованості перед
позивачем, суд дійшов висновку про
обґрунтованість та законність
позовної вимоги НАК "Нафтогаз України"
про стягнення з ТОВ "Рівнетеплоенерго"
вказаної суми грошових коштів. Відтак,
вимога позивача про стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі 5
750 641 грн. 84 коп. підлягає задоволенню в
частині стягнення з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" 5 746 679 грн. 35 коп.

На підставі пункту 7.2. Договору позивач
нарахував відповідачу пеню в розмірі 548
501 грн. 90 коп., а також 7% штрафу за
прострочення платежу понад 30 днів в
сумі 862 019 грн. 88 коп. (розрахунок а.с. 11-13).

Розглянувши матеріали справи,
встановивши обставини справи і давши
їм оцінку, господарський суд вважає, що
позовні вимоги у цій частині
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Частина 1 статті 546 ЦК України
передбачає, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Частиною 6 статті 232 ГК України
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Позивач просить стягнути з відповідача
пеню в розмірі 548 501 грн. 90 коп., а саме:

- за зобов'язаннями вересня 2012 року за
період з 20 листопада 2012 року по 29
листопада 2012 року в розмірі 562 грн. 85
коп.;

- за зобов'язаннями жовтня 2012 року за
період з 20 листопада 2012 року по 15 січня
2013 року (з урахуванням часткових оплат)
в розмірі 22 647 грн. 07 коп.;

- за зобов'язаннями листопада 2012 року за
період з 15 грудня 2012 року по 31 січня 2013
року (з урахуванням часткових оплат) в
розмірі 79 797 грн. 26 коп.;

- за зобов'язаннями грудня 2012 року за
період з 15 січня 2013 року по 14 липня 2013
року (з урахуванням часткових оплат) в
розмірі 445 494 грн. 73 коп.

З наданого позивачем розрахунку пені,
який міститься у матеріалах справи (а.с.
11-13), вбачається, що останній був
здійснений без урахування приписів
чинного законодавства, а саме статей
251-255, 599 ЦК України.

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК
України терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК
України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України
встановлено, що якщо строк встановлено
для вчинення дії, вона може бути
вчинена до закінчення останнього дня
строку.

З наданого позивачем розрахунку пені
вбачається, що відповідні суми
заявлених до стягнення грошових коштів
за несвоєчасне виконання зобов'язання
були обчислені позивачем без
врахування днів, в яких фактично мало
місце часткове погашення відповідачем
суми основного боргу по кожному
спірному періоду.

Крім того, з наданої позивачем довідки
про операції за спірним договором (а.с.
33) вбачається, що 27 грудня 2012 року ТОВ
"Рівнетеплоенерго" сплатило на рахунок
НАК "Нафтогаз України" суму боргу за
використаний у грудні 2012 року
природний газ у розмірі 1 000 000 грн. 00 коп.
За таких обставин, суд дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 172 грн. 14 коп., нарахованої у
період з 27 грудня 2012 року по 15 січня 2013
року на суму основного боргу в розмірі
22 059 грн. 44 коп. у зв'язку з відсутністю у
відповідача зазначеної суми основного
боргу.

Слід також зазначити, що нарахування
даної штрафної санкції необхідно
проводити з урахуванням суми коштів у
розмірі 3 962 грн. 49 коп., які були списані
відповідно до вимог Закону України "Про
деякі питання заборгованості
підприємств оборонно-промислового
комплексу - учасників Державного
концерну "Укроборонпром" та
забезпечення їх стабільного розвитку",
та не можуть бути включені до суми
основного боргу у період з 22 квітня 2013
року. Відтак, нарахування пені з
вказаної дати до 15 січня 2013 року
(кінцева дата періоду, зазначена
позивачем у розрахунку до позову) слід
проводити на суму основного боргу у
розмірі 5 746 679 грн. 35 коп.

Крім того, як було зазначено вище, 28
січня 2014 року представник відповідача,
через відділ канцелярії та
документального забезпечення суду,
подав заяву, в якій просить застосувати
строки спеціальної позовної давності
по стягненню пені за зобов'язаннями
вересня 2012 року в сумі 562 грн. 85 коп.,
штрафу в сумі 9 613 грн. 43 коп., жовтня 2012
року в сумі 22 474 грн. 93 коп., штрафу на
суму 54 419 грн. 88 коп. та за зобов'язаннями
листопада 2012 року пені в сумі 39 358 грн. 95
коп. та штрафу в сумі 395 441 грн. 64 коп. і в
цій частині відмовити позивачу в
задоволенні позову.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 258 ЦК
України, для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до статті 260 ЦК України,
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу. Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Так статтями 253 - 255 ЦК України
визначено, перебіг строку починається
з наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у
відповідні місяць та число останнього
року строку.

До строку, що визначений півроком або
кварталом року, застосовуються правила
про строки, які визначені місяцями. При
цьому відлік кварталів ведеться з
початку року.

Строк, що визначений місяцями, спливає
у відповідне число останнього місяця
строку.

Строк, що визначений у півмісяця,
дорівнює п'ятнадцяти дням.

Якщо закінчення строку, визначеного
місяцем, припадає на такий місяць, у
якому немає відповідного числа, строк
спливає в останній день цього місяця.

Строк, що визначений тижнями, спливає у
відповідний день останнього тижня
строку.

Якщо останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Якщо строк встановлено для вчинення
дії, вона може бути вчинена до
закінчення останнього дня строку. У
разі, якщо ця дія має бути вчинена в
установі, то строк спливає тоді, коли у
цій установі за встановленими
правилами припиняються відповідні
операції.

Письмові заяви та повідомлення, здані
до установи зв'язку до закінчення
останнього дня строку, вважаються
такими, що здані своєчасно.

Позовна заява була здана для відправки
до установи зв'язку 27.12.2013р., що
підтверджується фіскальним чеком та
описами вкладення у цінний лист (а.с. 7-9).

Таким чином, з урахуванням всього
вищевикладеного, а також положень
статей 253 - 255, 258 та 260 ЦК України
вбачається, що спеціальний строк
позовної давності в один рік щодо вимог
про стягнення пені в розмірі 51 935 грн. 37
коп. нарахованої:

- за зобов'язаннями вересня 2012 року за
період з 20 листопада 2012 року по 28
листопада 2012 року в розмірі 506 грн. 56
коп. - закінчився 28 листопада 2013 року;

- за зобов'язаннями жовтня 2012 року за
період з 20 листопада 2012 року по 27 грудня
2012 року (з урахуванням часткових оплат)
в розмірі 21 330 грн. 79 коп. - закінчився 27
грудня 2013 року;

- за зобов'язаннями листопада 2012 року за
період з 15 грудня 2012 року по 27 грудня 2012
року в розмірі 30 098 грн. 02 коп. -
закінчився 27 грудня 2013 року.

У відповідності до частини 3 та 4 статті
267 ЦК України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

На підставі вищевикладеного в
сукупності суд частково задовольняє
заяву відповідача про застосування
строку позовної давності, а відтак
задоволенню підлягають вимоги
позивача про стягнення з відповідача 491
667 грн. 12 коп. пені.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що
стягненню з відповідача підлягає сума
пені, яка за розрахунком суду, з
урахуванням фактичних днів оплат, суми
коштів у розмірі 3 962 грн. 49 коп., які були
списані відповідно до вимог Закону
України «Про деякі питання
заборгованості підприємств
оборонно-промислового комплексу -
учасників Державного концерну
"Укроборонпром" та забезпечення їх
стабільного розвитку», та не
включаються до суми основного боргу у
період з 22 квітня 2013 року, а також
пропущених строків позовної давності
(про що було заявлено відповідачем),
становить 512 319 грн. 52 коп., а саме:

- за зобов'язаннями листопада 2012 року за
період з 28 грудня 2012 року по 30 січня 2013
року (з урахуванням часткових оплат) в
розмірі 70 529 грн. 98 коп.;

- за зобов'язаннями грудня 2012 року за
період з 15 січня 2013 року по 14 липня 2013
року (з урахуванням часткових оплат) в
розмірі 441 789 грн. 54 коп.

Крім того, позивач за прострочення
платежу понад тридцять календарних
днів за кожен неоплачений спірний
період нарахував відповідачу штраф у
розмірі 862 019 грн. 88 коп., що становить 7 %
від суми заборгованості (розрахунок
а.с. 11-13), а саме:

- за зобов'язаннями вересня 2012 року в
розмірі 9 613 грн. 43 коп.;

- за зобов'язаннями жовтня 2012 року в
розмірі 54 419 грн. 88 коп.;

- за зобов'язаннями листопада 2012 року в
розмірі 395 441 грн. 64 коп.;

- за зобов'язаннями грудня 2012 року в
розмірі 402 544 грн. 93 коп.

За частиною 2 статті 549 ЦК України
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2 спірної угоди встановлено,
що у разі невиконання Покупцем вимог
Договору щодо розрахунків, зокрема, за
прострочення проведення таких
розрахунків понад 30 днів, він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю штраф у розмірі 7%
відсотків від суми простроченого
платежу.

У той же час, як було зазначено вище, 28
січня 2014 року представник відповідача
через відділ канцелярії та
документального забезпечення суду,
подав заяву, в якій просить застосувати
строки спеціальної позовної давності
по стягненню, зокрема, штрафу в розмірі:
9 613 грн. 43 коп. за зобов'язаннями вересня
2012 року, 54 419 грн. 88 коп. - за
зобов'язаннями жовтня 2012 року, 395 441 грн.
64 коп. - за зобов'язаннями листопада 2012
року, і в цій частині відмовити
позивачу в задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що НАК
"Нафтогаз України" звернулася до
господарського суду Рівненської
області з даним позовом з порушенням
строків позовної давності щодо вимог
про стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 9 613 грн. 43 коп. за зобов'язаннями
вересня 2012 року, а також у розмірі 54 419
грн. 88 коп. за зобов'язаннями жовтня 2012
року. У зв'язку з наведеними
обставинами, а також враховуючи подану
відповідачем заяву про застосування
строків позовної давності до вказаних
вимог, суд дійшов висновку про
необхідність відмови в задоволенні
вимог НАК "Нафтогаз України" про
стягнення з ТОВ "Рівнетеплоенерго"
штрафу в розмірі 9 613 грн. 43 коп. за
зобов'язаннями вересня 2012 року, а також
у розмірі 54 419 грн. 88 коп. за
зобов'язаннями жовтня 2012 року.

Водночас слід зазначити, що заява
відповідача про застосування
спеціального строку позовної давності
до вимог позивача про стягнення з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" штрафу в розмірі 395
441 грн. 64 коп. за зобов'язаннями
листопада 2012 року задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6.1. спірного
договору оплата за газ здійснюється
Покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

Як вже було зазначено, у спірній угоді
сторони погодили, що у разі невиконання
Покупцем вимог Договору щодо
розрахунків, зокрема, за прострочення
проведення таких розрахунків понад 30
днів, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю штраф
у розмірі 7% відсотків від суми
простроченого платежу.

З аналізу наведених положень договору
вбачається, що право позивача на
нарахування штрафу виникає через 30
днів з моменту прострочення покупцем
оплати поставленого йому природного
газу у кожному спірному місяці.

Отже, природний газ, поставлений у
листопаді 2012 року загальною вартістю 5
649 166 грн. 27 коп., відповідач повинен був
оплатити до 14 грудня 2012 року. Відтак,
оскільки останній у повному обсязі не
виконав вищезазначеного зобов'язання
щодо оплати поставленого йому у
вказаний період природного газу, через
30 днів після прострочення виконання
такого зобов'язання, тобто з 14 січня 2013
року в позивача виникло право на
нарахування штрафу на вищенаведену
суму основного боргу (з урахуванням
проведених відповідачем часткових її
погашень).

Оскільки право позивача на нарахування
спірної суми штрафу за вказаний період
виникло у січні 2013 року, а НАК "Нафтогаз
України" звернулося до господарського
суду Рівненської області у грудні 2013
року, суд дійшов висновку про те, що
строк позовної давності до вимог
позивача про стягнення з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" штрафу в розмірі 395
441 грн. 64 коп. за зобов'язаннями
листопада 2012 року пропущений не був. У
зв'язку з наведеними обставинами у
задоволенні заяви відповідача про
застосування спеціального строку
позовної давності до цих вимог слід
відмовити.

У своїй позовній заяві позивач, згідно
розрахунку (а.с. 13), просив стягнути з
ТОВ "Рівнетеплоенерго" штраф у розмірі
395 441 грн. 64 коп., нарахований у період з 15
грудня 2012 року по 15 січня 2013 року за
прострочення відповідачем виконання
зобов'язання щодо оплати поставленого
йому в листопаді 2012 року природного
газу загальною вартістю 5 649 166 грн. 27
коп.

Водночас з довідки про операції
позивача за спірним договором (а.с. 33)
вбачається, що 15 січня 2013 року ТОВ
"Рівнетеплоенерго" сплатило на рахунок
НАК "Нафтогаз України" 2 077 214 грн. 63 коп.

Як було зазначено вище, день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення штрафних
санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Відтак, з огляду на вищевикладене, а
також враховуючи приписи спірного
договору про сплату штрафу в розмірі 7%
відсотків від суми саме простроченого
платежу, суд дійшов висновку про те, що
стягненню з відповідача підлягає сума
штрафу, нарахована у період з 15 грудня
2012 року по 15 січня 2013 року на суму
основного боргу в розмірі 3 594 011 грн. 08
коп., яка, за обрахунком суду, складає 251
580 грн. 78 коп., оскільки станом на 15 січня
2013 року у ТОВ "Рівнетеплоенерго" була
наявна прострочена заборгованість по
оплаті поставленого йому в листопаді
2012 року природного газу загальною
вартістю 3 594 011 грн. 08 коп.

У той же час, позовні вимоги НАК
"Нафтогаз України" про стягнення з
відповідача 7% штрафу в розмірі 402 544 грн.
93 коп., нарахованих з 1 лютого 2013 року по
9 червня 2013 року на суму основного боргу
в розмірі 5 750 641 грн. 84 коп. за неналежне
виконання ТОВ "Рівнетеплоенерго"
зобов'язань щодо оплати природного
газу, поставленого у грудні 2012 року,
підлягають задоволенню.

Посилання відповідача у відзиві на
позовну заяву на те, що розмір вказаної
неустойки повинен розраховуватися на
суму основного боргу в розмірі 5 746 679
грн. 35 коп. у зв'язку з списанням 3 962 грн.
49 коп. його основного боргу відповідно
до вимог Закону України "Про деякі
питання заборгованості підприємств
оборонно-промислового комплексу -
учасників Державного концерну
"Укроборонпром" та забезпечення їх
стабільного розвитку" не беруться
судом до уваги з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, сума основного
боргу ТОВ "Рівнетеплоенерго" перед
позивачем у розмірі 3 962 грн. 49 коп. була
списана лише 22 квітня 2013 року. У той же
час з огляду на положення спірного
договору для стягнення з відповідача
спірної суми штрафу в розмірі 402 544 грн.
93 коп. необхідна наявність
прострочення сплати суми боргу понад 30
днів. Оскільки прострочення
відповідачем оплати природного газу
загальною вартістю 5 750 641 грн. 84 коп. у
вказаний період виникло з 1 лютого 2013
року, суд дійшов висновку про те, що
списання відповідачу 22 квітня 2013 року
суми боргу в розмірі 3 962 грн. 49 коп. не
підлягає включенню у спірний період
стягнення штрафу та знаходиться поза
його мажами.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про необхідність стягнення з
відповідача 546 405 грн. 79 коп. штрафу. В
той же час у задоволенні позовних вимог
НАК "Нафтогаз України" про стягнення з
ТОВ "Рівнетеплоенерго" 315 614 грн. 09 коп.
штрафу слід відмовити.

На підставі статті 625 ЦК України
позивач також просив суд стягнути з
відповідача 3% річних в розмірі 206 117 грн.
85 коп., а саме:

- за зобов'язаннями жовтня 2011 року за
період з 12 травня 2012 року по 29 листопада
2012 року в розмірі 33 729 грн. 29 коп.
(нарахованих на суму основного боргу в
розмірі 2 077 214 грн. 63 коп., встановлену
рішенням господарського суду
Рівненської області від 23 липня 2012 року
у справі № 5019/820/12, яке на час розгляду
даної справи набрало законної сили);

- за зобов'язаннями вересня 2012 року за
період з 15. жовтня 2012 року по 29
листопада 2012 року в розмірі 517 грн. 82
коп.;

- за зобов'язаннями жовтня 2012 року за
період з 15 листопада 2012 року по 15 січня
2013 року (з урахуванням часткових оплат)
в розмірі 5 682 грн. 23 коп.;

- за зобов'язаннями листопада 2012 року за
період з 15 грудня 2012 року по 31 січня 2013
року (з урахуванням часткових оплат) в
розмірі 15 959 грн. 45 коп.;

- за зобов'язаннями грудня 2012 року за
період з 15 січня 2013 року по 18 листопад
2013 року (з урахуванням часткових оплат)
в розмірі 150 229 грн. 06 коп.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Водночас, з наданого позивачем
розрахунку 3% річних, який міститься у
матеріалах справи, вбачається, що
останній також був здійснений без
урахування приписів чинного
законодавства, а саме статей 251-255, 599 ЦК
України.

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК
України терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК
України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України
встановлено, що якщо строк встановлено
для вчинення дії, вона може бути
вчинена до закінчення останнього дня
строку.

З наданого позивачем розрахунку 3%
річних вбачається, що відповідні суми
заявлених до стягнення грошових коштів
за несвоєчасне виконання зобов'язання
були обчислені позивачем без
врахування днів, в яких фактично мало
місце часткове погашення відповідачем
суми основного боргу по кожному
спірному періоду.

Водночас, згідно розрахунку зробленого
судом, з урахуванням днів фактичної
оплати, а також суми коштів у розмірі 3
962 грн. 49 коп., які були списані
відповідно до вимог Закону України "Про
деякі питання заборгованості
підприємств оборонно-промислового
комплексу - учасників Державного
концерну "Укроборонпром" та
забезпечення їх стабільного розвитку",
та не включаються до суми основного
боргу у період з 22 квітня 2013 року,
розмір 3% річних становить 204 849 грн. 89
коп., а саме:

- за зобов'язаннями жовтня 2011 року за
період з 12 травня 2012 року по 28 листопада
2012 року в розмірі 33 650 грн. 96 коп.
(нарахованих на суму основного боргу в
розмірі 2 077 214 грн. 63 коп., встановлену
рішенням господарського суду
Рівненської області від 23 липня 2012 року
у справі № 5019/820/12, яке на час розгляду
даної справи набрало законної сили);

- за зобов'язаннями вересня 2012 року за
період з 15 жовтня 2012 року по 28 листопада
2012 року в розмірі 507 грн. 95 коп.;

- за зобов'язаннями жовтня 2012 року за
період з 15 листопада 2012 року по 14 січня
2013 року (з урахуванням часткових оплат)
в розмірі 5 432 грн. 09 коп.;

- за зобов'язаннями листопада 2012 року за
період з 15 грудня 2012 року по 30 січня 2013
року (з урахуванням часткових оплат) в
розмірі 15 571 грн. 88 коп.;

- за зобов'язаннями грудня 2012 року за
періоди: з 15 січня 2013 року по 30 січня 2013
року (з урахуванням часткових оплат) в
розмірі 11 940 грн. 05 коп., нарахованих на
суму основного боргу у розмірі 9 079 416
грн. 13 коп., з 31 січня 2013 року по 21 квітня
2013 року (з урахуванням часткових оплат)
в розмірі 38 085 грн. 37 коп., нарахованих на
суму основного боргу у розмірі 5 720 641
грн. 84 коп., з 22 квітня 2013 року по 9 червня
2013 року (з урахуванням часткових оплат
та списаних кошті) в розмірі 23 144 грн. 16
коп., нарахованих на суму основного
боргу у розмірі 5 746 679 грн. 35 коп., з 10
червня 2013 року по 14 липня 2013 року в
розмірі 16 531 грн. 54 коп., нарахованих на
суму основного боргу у розмірі 5 746 679
грн. 35 коп., з 15 липня 2013 року по 18
листопада 2013 року в розмірі 59 985 грн. 89
коп., нарахованих на суму основного
боргу у розмірі 5 746 679 грн. 35 коп.

Таким чином, задоволенню підлягають
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 204 849 грн.
89 коп. У той же час у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 1 267 грн.
96 коп. суд відмовляє.

Посилання відповідача на
необґрунтованість позовної вимоги НАК
"Нафтогаз України" про стягнення з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" 3% річних,
нарахованих у період з 11 травня 2012 року
по 29 листопада 2012 року, у зв'язку з
розглядом цієї позовної вимоги в
рамках іншої судової справи (а саме №
5019/820/12), оцінюються судом критично з
огляду на таке.

Як було зазначено вище, у матеріалах
даної справи наявна копія рішення
господарського суду Рівненської
області від 23 липня 2012 року у справі №
5019/820/12 за позовом НАК "Нафтогаз України"
до ТОВ "Рівнетеплоенерго" про стягнення
2 431 777 грн. 91 коп. Зі змісту вказаного
судового рішення вбачається, що з
відповідача було стягнуто 3% річних у
розмірі 30 489 грн. 36 коп., нарахованих у
період з 14 листопада 2011 року по 11 травня
2012 року.

У той же час з наданого позивачем
розрахунку заявлених до стягнення
грошових коштів вбачається, що
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат було здійснено останнім
починаючи з 12 травня 2012 року. Відтак,
періоди стягнення вказаних
компенсаційних виплат у справі №
5019/820/12 та у даній справі не співпадають.
Слід також зазначити, що нарахування
вказаних сум проводилося позивачем в
рамках договору на купівлю-продаж
природного газу від 30 вересня 2011 року №
14/2608/11.

Крім того, на підставі статті 625 ЦК
України, позивач просив суд стягнути з
відповідача втрати від інфляційних
процесів у зв'язку з несвоєчасним
проведенням розрахунків на відповідні
суми основного боргу у розмірі 40 299 грн.
85 коп., з яких: 2 077 грн. 21 коп. - інфляційні
втрати, нараховані за вересень 2012 року
на суму основного боргу в розмірі 2 077 214
грн. 63 коп. за зобов'язаннями жовтеня 2011
року; 1 554 грн. 85 коп. - інфляційні втрати,
нараховані за грудень 2012 року на суму
основного боргу в розмірі 777 426 грн. 88
коп. за зобов'язаннями жовтня 2012 року; 11
298 грн. 33 коп. - інфляційні втрати,
нараховані за грудень 2012 року на суму
основного боргу в розмірі 5 649 166 грн. 27
коп. за зобов'язаннями листопада 2012
року; 7 210 грн. 62 коп. - інфляційні втрати,
нараховані за січень 2013 року на суму
основного боргу в розмірі 3 605 309 грн. 41
коп. за зобов'язаннями листопада 2012
року; 18 158 грн. 83 коп. - інфляційні втрати,
нараховані за січень 2013 року на суму
основного боргу в розмірі 9 079 416 грн. 13
коп. за зобов'язаннями грудня 2012 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду
України "Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 3 квітня 1997
року № 62-97р при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць; тому умовно
слід рахувати, що сума, внесена за
період з 1 по 15 число відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з урахуванням травня, а якщо з
16 по 31 число, то розрахунок починається
з наступного місяця - червня.

У той же час, з наданого позивачем
розрахунку заявлених до стягнення
інфляційних втрат вбачається, що
останній був здійснений з
арифметичними помилками.

Так, при нарахуванні даних
компенсаційних виплат за грудень 2012
року на суму основного боргу в розмірі 5
649 166 грн. 27 коп. позивачем було заявлено
до стягнення зТОВ "Рівнетеплоенерго" 11
298 грн. 33 коп. Водночас вказана сума
нарахованих інфляційних втрат була
неправомірно включена НАК "Нафтогаз
України" до суми основного боргу за
січень 2013 року, яка, за обрахунком
позивача, склала 3 605 309 грн. 41 коп. Проте
з матеріалів справи вбачається, що
вірною сумою, на яку необхідно
здійснювати нарахування даних втрат
від інфляційних процесів, є 3 594 011 грн. 08
коп., оскільки саме ця сума грошових
коштів складала суму основного боргу
відповідача у період, за який позивач
просив стягнути з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" інфляційні втрати у
розмірі 7 210 грн. 62 коп. Таким чином,
стягненню з відповідача підлягає сума
інфляційних втрат, нарахованих за
січень 2013 року, яка, за обрахунком суду,
складає 7 188 грн. 02 коп.

Крім того, позивачем було невірно
підраховано загальну суму інфляційних
втрат, нарахованих та заявлених до
стягнення за спірні періоди (40 299 грн. 85
коп.), та перевищено її розмір на 0 грн. 01
коп.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позовна вимога НАК
"Нафтогаз України" про стягнення з
відповідача інфляційних втрат у
розмірі 40 299 грн. 85 коп. підлягає
задоволенню частково в сумі, яка, за
розрахунком суду, складає 40 277 грн. 24
коп. В задоволені вимоги про стягнення
інфляційних втрат в розмірі 22 грн. 61
коп. суд відмовляє.

Крім того, слід зазначити, що за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у
разі коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

З поданого позивачем розрахунку до
позовної заяв також вбачається, що
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат за зобов'язаннями жовтня 2011 року
проводилося останнім на суму 2 077 214 грн.
63 коп., тобто на суму основного боргу
відповідача, встановлену рішенням
господарського суду Рівненської
області від 23 липня 2012 року № 5019/820/12.

За таких обставин суд дійшов висновку
про необґрунтованість тверджень
відповідача в його контррозрахунку
щодо можливості нарахування вказаних
сум 3% річних та інфляційних втрат лише
з моменту набрання вищезазначеним
рішенням законної сили, оскільки таке
нарахування проводилося не на суму
неустойки, а саме на суму основного
боргу, правова природа якого
залишається незмінною незалежно від
винесення судового рішення.

З огляду на вищевикладене в сукупності
вбачається, що задоволенню підлягають
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 5 746 679 грн. 35 коп. основної
заборгованості, 512 319 грн. 52 коп. пені, 546
405 грн. 79 коп. штрафу, 40 277 грн. 24 коп.
інфляційних втрат та 204 849 грн. 89 коп. 3%
річних, які стверджуються матеріалами
справи є законними та обґрунтованими. У
той же час у задоволені решти позовних
вимог суд відмовляє.

Крім того, як було зазначено вище,
відповідач, на підставі пункту 3
частини 1 статті 83 ГПК України просив
суд зменшити розмір пені, яка підлягає
стягненню з ТОВ "Рівнетеплоенерго", на
50%.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
відмови у задоволенні вказаної заяви з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
83 ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення, має право, зокрема,
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Згідно статті 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому, повинно
братись до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" передбачено, що,
вирішуючи, у тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У той же час частина 2 статті 218 ГК
України передбачає, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язання контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 617 ЦК
України, статті 218 ГК України не
вважається винятковим випадком,
зокрема, недодержання своїх
зобов'язань контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язань,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

В силу приписів статті 96 ЦК України
юридична особа відповідає за своїми
зобов'язаннями усім належним їй майном.

Разом з тим, НАК "Нафтогаз України"
також є суб'єктом господарювання,
здійснює підприємницьку діяльність та
зобов'язаний оплачувати роботу своїх
працівників. З матеріалів справи
вбачається, що даний суб'єкт також
перебуває у скрутному матеріальному
становищі.

Приписами частини 1 статті 43 ГПК
України встановлено, що господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на вищенаведені нормативні
приписи чинного законодавства, а також
на майновий стан сторін, суд не вбачає
за необхідне скористатися правом,
наданим йому пунктом 3 частини 1 статті
83 ГПК України.

Оскільки відповідач не довів суду
належними та допустимими доказами
наявності підстав для зменшення суми
стягуваної пені на 50%, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
задоволенні вказаної заяви ТОВ
"Рівнетеплоенерго".

За частиною 1 статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
спорах, що виникають при виконанні
договорів, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(33027, Рівненська область, м. Рівне, вул. Д.
Галицького, буд. 27, ідентифікаційний
код 36598008) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд 6,
ідентифікаційний код 20077720) - 5 746 679 (п'ять
мільйонів сімсот сорок шість тисяч
шістсот сімдесят дев'ять) грн. 35 коп.
заборгованості, 512 319 (п'ятсот
дванадцять тисяч триста дев'ятнадцять)
грн. 52 коп. пені, 546 405 (п'ятсот сорок
шість тисяч чотириста п'ять) грн. 79 коп.
штрафу, 40 277 (сорок тисяч двісті
сімдесят сім) грн. 24 коп. інфляційних
втрат, 204 849 (двісті чотири тисячі
вісімсот сорок дев'ять) грн. 89 коп. 3%
річних та 65 502 (шістдесят п'ять тисяч
п'ятсот дві) грн. 84 коп. витрат по сплаті
судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог в
частині стягнення основного боргу в
сумі 3 962 грн. 49 коп., пені в розмірі 36 182
грн. 38 коп., штрафу в розмірі 315 614 грн. 09
коп., 3% річних в розмірі 1 267 грн. 96 коп. та
інфляційних втрат в розмірі 22 грн. 61
коп. - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "03" березня 2014
року

Суддя

Торчинюк В.Г.