ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року справа № 5020-1136/2011

Господарський суд міста Севастополя у
складі судді Харченка І.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом
Севастопольського міського відділення
Фонду соціального

страхування з тимчасової втрати
працездатності

до Комунального
закладу «Шкірно-венерологічний
диспансер»

про відшкодування
шкоди.

за участю:

представника позивача - Столбовської
В.О., довіреність № 07/5 від 12.07.2012;

представника відповідача - Черкашиної
О.О., довіреність б/н від 01.02.2014.

Суть спору:

22.07.2011 Севастопольське міське
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі - позивач, Фонд)
звернулось до господарського суду
міста Севастополя із позовною заявою
до Комунального закладу
«Шкірно-венерологічний диспансер»
(далі - КЗ «Кожно-венерологічний
диспансер», Відповідач), у якому
просить стягнути з відповідача
матеріальну шкоду у розмірі 5868,45грн.

Позовні вимоги з посиланням на статті
1166, 1172 Цивільного кодексу України
обґрунтовані спричиненням лікарями
Комунального закладу
«Шкірно-венерологічний диспансер»
матеріальної шкоди при виконанні ними
своїх службових обов'язків по видачі та
продовженню листків непрацездатності,
що було встановлено у результаті
перевірки щодо обґрунтованості видачі
та продовження листків
непрацездатності лікарями
Відповідача.

Ухвалою суду від 25.07.2011 позовна заява
прийнята до розгляду та порушено
провадження у справі (суддя Янюк О.С.).

Ухвалою суду від 05.09.2011 провадження у
даній справі зупинено.

Ухвалою суду від 22.02.2012 провадження у
справі поновлено.

Ухвалою суду від 14.03.2012 провадження у
справі зупинено до розгляду Вищим
адміністративним судом України
касаційної скарги Комунального
закладу «Шкірно-венерологічний
диспансер» на ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2012 у
пов'язаній справі № 2а-2160/11/2770.
Зобов'язано сторін повідомити суд про
усунення обставин, які зумовили
зупинення провадження у справі.

Розпорядженням голови суду №128 від
03.07.2012 у зв'язку із закінченням
повноважень судді Янюк О.С. відповідно
до пункту 3.3. Рішення зборів суддів від
28.12.2010 (в редакції від 02.07.2012) справу №
5020-1136/2011 передано до провадження судді
Харченка І.А.

Ухвалою господарського суду міста
Севастополя від 06.07.2013 справа прийнята
до провадження суддею І.А. Харченко.

13.01.2014 позивач звернувся до суду з
клопотанням про поновлення
провадження по справі на підставі того,
що ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 11.12.2013 у справі
№2а-2160/11/2770 касаційна скарга
комунального закладу
«Шкірно-венерологічний диспансер»
залишена без задоволення, а ухвала
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2012 - без
змін.

Ухвало господарського суду міста
Севастополя від 16.01.2014 поновлено
провадження у справі та призначено її
до розгляду в судовому засіданні на
03.02.2014.

Розгляд справи неодноразово
відкладався відповідно до вимог статті
77 Господарського процесуального
кодексу України, оголошувалась
перерва, востаннє судове засідання
було призначено на 25.02.2014.

В судовому засіданні представником
відповідача було заявлено клопотання
про залучення до участі у справі іншого
відповідача, яке було відхилено судом з
підстав того, що позивачем не заявлено
вимог щодо зазначеної особи. Крім того,
суд відмовив у задоволенні клопотання
представника відповідача про
витребування доказів у зв'язку із тим,
що воно не відповідає вимогам статті 38
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідач не скористався правом,
наданим йому статтею 59 Господарського
процесуального кодексу України та не
надав відзив на позовну заяву, в
судовому засіданні проти позову
заперечував, позовні вимоги не визнав.

Представник Позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив позов задовольнити у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
засіданні суду були оголошені вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Спеціалістами відділу з питань
експертизи тимчасової
непрацездатності виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
(далі - Фонд) з 12.04.2011 по 15.04.2011 була
проведена перевірка Відповідача. За
результатами проведеної перевірки
складено довідку «Про результати
перевірки обґрунтованості видачі та
продовження листків непрацездатності
серії АВБ №357126, №357128, виданими
лікарями КЗ «Кожно-венерологічний
диспансер» на ім'я Бричкіної Ірини
Миколаєвни у період з 20.12.2010 по 28.01.2011»
(далі - Довідка).

Відповідно до зазначеної Довідки
перевіркою встановлені випадки
порушень деякими лікарями пункту 1.7
Положення про експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом Міністерства здоров'я України
від 09.04.2008 №189 що призвело до
необґрунтованих виплат по листках
непрацездатності за рахунок позивача.

Такими порушеннями є недоліки в
оформленні медичної документації
(листки непрацездатності) серії АВБ
№357126, №357128 видані та продовжені
лікарями Відповідача.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що в
наслідок безпідставної видачі та
продовження лікарями КЗ
«Кожно-венерологічний диспансер» при
виконанні своїх службових обов'язків
листків непрацездатності, бюджету
Фонду було нанесено матеріальну шкоду
у розмірі 5868,45 грн, оскільки зазначені
листки непрацездатності були оплачені
за місцем роботи застрахованої особи
за рахунок коштів Фонду. Позивач
вважає, що у зв'язку з зазначеним шкода
підлягає стягненню з Відповідача на
підставі статей 1166, 1172 Цивільного
кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та наявні
докази, суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

відповідно до положень частин першої
та другої статті 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

При цьому підставою для
відповідальності за заподіяну шкоду є
правопорушення, що складається з
чотирьох елементів: наявності шкоди;
протиправної поведінки особи, що
заподіяла шкоду; причинного зв'язку між
неправомірними діями і наявністю шкоди
і вини особи, яка заподіяла шкоду.
Відсутність хоча б одного елементу
унеможливлює стягнення шкоди.

Згідно з абзацом першим пункту 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27.03.1992 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» (із
змінами та доповненнями), розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України
встановлено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.
Замовник відшкодовує шкоду, завдану
іншій особі підрядником, якщо він діяв
за завданням замовника. Підприємницькі
товариства, кооперативи відшкодовують
шкоду, завдану їхнім учасником (членом)
під час здійснення ним підприємницької
або іншої діяльності від імені
товариства чи кооперативу.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач вважає, що шкода
підлягає відшкодуванню Відповідачем,
оскільки вона заподіяна
неправомірними діями лікарів, які
перебувають у трудових відносинах з
ним, і які безпідставно видавали та
продовжували листи непрацездатності,
що підтверджено Довідкою.

Проте, зазначена Довідка не є належним
та допустимим доказом у розумінні
положень статті 34 Господарського
процесуального кодексу України, вона
не може розцінюватися як рішення, що
породжує певні правові наслідки, та
беззаперечний доказ встановлення вини
лікарів у протиправній видачі листків
непрацездатності.

Порядок видачі та продовження
листків непрацездатності встановлений
Інструкцією про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров'я України N 455 від 13.11.2001
(далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 8.3 Інструкції за
порушення порядку видачі та заповнення
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
відповідальність несуть лікарі згідно
з законодавством України.

У разі виявлення порушень правил
видачі, зберігання, обліку документів,
що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
незадовільного стану експертизи
тимчасової непрацездатності
лікувально-профілактичний заклад може
бути позбавлений права видавати
документи, що засвідчують тимчасову
непрацездатність, у встановленому
порядку (пункт 8.5 Інструкції).

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі -Закон) страховик - Фонд
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності має право, крім
іншого, здійснювати перевірку
обґрунтованості видачі та продовження
листків непрацездатності
застрахованим особам.

Згідно з положеннями частини другої
статті 28 вказаного Закону страховик
зобов'язаний забезпечувати
фінансування матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг відповідно до цього Закону;
здійснювати контроль за дотриманням
порядку використання страхувальником
страхових коштів; здійснювати контроль
за достовірністю поданих
страхувальниками та застрахованими
особами відомостей, визначених
статтями 27 і 51 цього Закону; вести
облік і звітність щодо страхових
коштів; стягувати надміру виплачені
кошти з юридичних і фізичних осіб у
встановленому законом порядку.

Абзацом 3 частини другої статті 27
названого Закону встановлено, що
надавати та оплачувати застрахованим
особам у разі настання страхового
випадку відповідний вид матеріального
забезпечення та соціальних послуг
відповідно до цього Закону
зобов'язаний страхувальник.

Відповідно до положень статті 50 Закону
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, застрахованим
особам, зазначеним у частині першій
статті 6 цього Закону, призначаються та
надаються за основним місцем роботи.
Рішення про призначення матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг приймається комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування, що створюється
(обирається) на підприємстві, в
установі, організації, до складу якої
входять представники адміністрації
підприємства, установи, організації та
застрахованих осіб (виборних органів
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника) або
інших органів, які представляють
інтереси застрахованих осіб). Комісія
(уповноважений) із соціального
страхування здійснює контроль за
правильним нарахуванням і своєчасною
виплатою матеріального забезпечення,
приймає рішення про відмову в його
призначенні, про припинення виплати
матеріального забезпечення (повністю
або частково), розглядає підставу і
правильність видачі листків
непрацездатності та інших документів,
які є підставою для надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг.

Частиною першою статті 51 Закону
встановлено, що підставою для
призначення допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах є виданий у встановленому
порядку листок непрацездатності, а в
разі роботи за сумісництвом - копія
листка непрацездатності, засвідчена
підписом керівника і печаткою за
основним місцем роботи. Порядок і умови
видачі, продовження та обліку листків
непрацездатності, здійснення контролю
за правильністю їх видачі
встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
здоров'я за погодженням з Фондом.

Аналіз зазначених статей Закону
свідчить про те, що лікувальна
установа, яка видає листок
непрацездатності, не є суб'єктом
правовідносин по виплаті коштів Фонду
у порядку надання допомоги по
тимчасовій непрацездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 29.06.2010 у справі № 5020-2/353.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги безпідставними і такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Повний текст рішення складено 03.03.2014.

Суддя

І.А.Харченко 5020-1136/2011/4011/14