номер провадження справи 32/105/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014
Справа № 908/3976/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНВЕСТЗЕМ" (69035,
м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 147)

до відповідача Суб’єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2)

про стягнення 34826,10 грн.

Суддя Н.А.
Колодій

представники:

від позивача: Москаленко Д.Ф.- директор

від відповідача: не з'явився

Суть
спору:

05.12.2013 р. до господарського суду
Запорізької області звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІНВЕСТЗЕМ" з
позовною заявою до Суб’єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 про стягнення 34826,10 грн.,
які складаються з 32185,70 грн.
заборгованості за договором суборенди
приміщення № 3-025/13 від 28.01.2013 р. та 2640,40
грн. штрафу за неналежне виконання умов
договору.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 05.12.2013 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/3976/13,
присвоєно справі номер провадження
32/105/13, з призначенням судового
засідання на 18.12.2013 р.

Ухвала направлялась на адресу сторін в
установленому законом порядку. Поштові
повідомлення свідчать, що сторони
належним чином повідомлені про дату,
час і місце проведення судового
засідання.

Ухвалою суду від 18.12.2013 р. у зв'язку з
неявкою представника відповідача
розгляд справи відкладено на 22.01.2014 р.

В судовому засіданні 22.01.2014 р. для
надання додаткових доказів, на
підставі ст. 77 ГПК України, було
оголошено перерву до 05.02.2014 р.

Ухвалою суду від 05.02.2014 р., за
клопотанням позивача строк розгляду
спору було продовжено відповідно до ст.
69 ГПК України, в судовому засіданні
оголошено перерву до 19.02.2014 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 19.02.2014 р. надав суду письмову
заяву про відмову від позовних вимог в
частині стягнення штрафних санкцій в
сумі 2640,40 грн. Процесуальні наслідки
часткової відмови від позовних вимог
представнику позивача відомі.

Клопотання відповідає вимогам ст.ст.
22, 28, 78 ГПК України, заявлене в межах
повноважень представника.

За таких обставин, враховуючи, що
відмова не суперечить законодавству і
матеріалам справи, не порушує прав або
охоронюваних законом інтересів інших
осіб, вона приймається судом, у звязку з
чим провадження у справі в частині
стягнення штрафу в сумі 2640,40 грн.
підлягає припиненню.

Суд розглядає позовні вимоги в частині
стягнення 32185,70 грн. основного боргу,
які позивач підтримав та обґрунтовує
їх ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 216
Господарського кодексу України та
умовами договору субпідряду № 3-025/13 від
28.01.2013 р.

Відповідач в судове засідання 19.02.2012 р.
не з'явився. В попередніх засіданнях
відповідач проти позову заперечив в
повному обсязі, вважає його
безпідставним та необґрунтованим,
відзив на позов суду не надав.
Відповідач повідомила, що
заборгованість за договором суборенди
відсутня, на доказ часткової оплати
суду надано копії квитанцій, інших
доказів часткової оплати надати не в
змозі, у зв'язку з відсутністю
первинних документів бухгалтерського
обліку.

18.02.2014 р. до господарського суду
Запорізької області від ОСОБА_2
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи, у зв'язку з хворобою, в
підтвердження чого надано копію
лікарняного.

Суд розглянув заявлене клопотання та
залишає без задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України, спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви.

Частиною 3 ст. 69 ГПК України
передбачено, що у виняткових випадках
за клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

20.02.2014 р. закінчується вже продовжений
строк розгляду спору і правові
підстави для відкладення у суду
відсутні. На думку суду сторони мали
достатньо часу для надання суду
наявних доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, крім того, суд
неодноразово відкладав розгляд справи
для врегулювання сторонами спору у
добровільному порядку.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод визначено, що кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку. Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти
України").

За письмовим клопотанням
представників сторін судове засідання
велось без застосування технічних
засобів фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 19.02.2014 р.
оголошенням вступної та резолютивної
частин рішення суду.

Розглянувши матеріали та
фактичні обставини справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представника позивача сторін суд -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2013 р. між ТОВ "Інвестзем" (орендар,
позивач) та Суб’єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_2
(суборендар, відповідач) укладено
договір суборенди нежилого приміщення
№ 3-025/13.

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди
орендатор передає, а суборендар
приймає в тимчасове платне
користування, на умовах викладених в
даному договорі та невід'ємних
додатках до нього, торгове приміщення 3
поверху, у будівлі АДРЕСА_3, загальною
площею 40 м. кв., відповідно до доданої
схеми, для здійснення суборендарем
діяльності, передбаченої договором.

Згідно п. 2.1 договору передача об'єкта
суборенди в користування здійснюється
по акту приймання-передачі не пізніше
01.03.2013 р.

Відповідно до акту приймання-передачі
від 01.03.2013р. суборендар прийняв від
орендаря в користування об'єкт
суборенди.

Згідно до п. 3.1 договору за користування
об'єктом суборенди суборендар
щомісячно, починаючи з дати передачі
об'єкта суборенди за актом
прийому-передачі самостійно сплачує
орендарю орендну плату за поточний
місяць, не пізніше 5 числа поточного
місяця.

Відповідно до п. 3.4 договору сторони
щомісячно, з 20 по 25 число поточного
місяця, погоджують розмір орендної
плати на наступний місяць шляхом
підписання додаткової угоди.

Відповідно до додаткової угоди до
договору від 20.02.2013 року сторони
узгодили розмір орендної плати за
березень 2013 року у сумі 7911,18 грн. (в т.ч.
ПДВ); додаткової угоди до договору від
20.03.2013 року сторони узгодили розмір
орендної плати за квітень 2013 року у
сумі 7587,03 грн. (в т.ч. ПДВ); додаткової
угоди до договору від 22.04.2013 р. року
сторони узгодили розмір орендної плати
за травень 2013 року у сумі 7939,50 грн. (в т.ч.
ПДВ); додаткової угоди до договору від
20.05.2013 р. року сторони узгодили розмір
орендної плати за червень 2013 року у
сумі 7557,88 грн. (в т.ч. ПДВ); додаткової
угоди до договору від 20.06.2013 р. року
сторони узгодили розмір орендної плати
за липень 2013 року у сумі 7990,11 грн. (в т.ч.
ПДВ).

Всі додаткові угоди підписувались
суборендарем і суперечностей стосовно
розміру орендної плати не виникало, про
що свідчить той факт, що жодних скарг та
заперечень з боку суборендаря не
надходило.

Факт надання послуг орендарем за
травень по липень 2013 року
підтверджується підписаними обома
сторонами актами здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № від 31.03.2013 р., №
від 30.04.2013 р., № від 31.05.2013 р.,
№ від 30.06.2013 р., №
від 31.07.2013 р.

Відповідач свої обов'язки по оплаті
згідно умов договору виконував не
регулярно та не в повному обсязі,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість в сумі 32185,70 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 21.06.2013 р. відповідачем визнана
заборгованість в сумі 30995,59 грн., що
підтверджується підписаним сторонами
Актом звірки взаєморозрахунків сторін
по орендній платі за період з 01.03.2013 р.
по 21.06.2013 р. по договору ДГ 3-025/13 від
28.01.2013 р. від 21.06.2013 р.

Додатковою угодою до договору від
29.07.2013 р. сторони прийшли згоди щодо
добровільного розірвання договору та
відповідач зобов'язався не пізніше
31.07.2013 р. вивезти своє майно, а також
повернути позивачу об'єкт оренди в
стані не гіршому чим при отриманні в
суборенду з обліком зносу, без
механічних пошкоджень відповідно до
Акту прийому -передачі.

Факт повернення відповідачем об'єкт
оренди позивачу підтверджується
підписаним сторонами Актом прийому
-передачі (повернення) від 31.07.2013 р.

Відповідно до п. 9.1. договору
передбачено, що прийняті на себе
зобов'язання, відповідно пунктів 8.4, 8.5,
8.8 та всі інші грошові зобов'язання
підлягають виконанню сторонами
незалежно від строку дії договору.

У зв'язку з викладеним, 31.07.2013 р. позивач
звернувся до відповідача з претензією
№ 4 (вих. № 1-116) про погашення
заборгованості за договором суборенди
нежилого приміщення № 3-025/13 в сумі 32185,70
грн.

Відповідач претензію позивача залишив
без задоволення.

В судовому засіданні свою відмову
оплатити заборгованість в
добровільному порядку відповідач
мотивує тим, що заборгованість
відсутня у зв'язку з оплатою в повному
обсязі, на доказ чого надано копії
квитанцій: № СР155744.1 від 04.03.2013 р. (на
суму 1298,10 грн.), № СР 104340.1 від 11.03.2013 р. (на
суму 3600 грн.), № СР172723.1 від 15.03.2013 р. (на
суму 1200,42 грн.), № СР 165119.1 від 15.03.2013 р. (на
суму 500 грн.), № СР165357.1 від
13.05.2013 р. (на суму 1500 грн.), № СР143730.1 від
25.06.2013 р. (на суму 800 грн.), № СР132416.1 від
04.07.2013 р. (на суму 1500 грн.), № СР145713.1 від
15.03.2013 р. (на суму 500 грн.).

Вищеперелічені квитанції в якості
доказу оплати за договором не
приймаються, оскільки з призначення
платежу не вбачається що оплата
здійснювалась саме по договору
суборенди нежилого приміщення № 3-025/13.

Оцінивши надані відповідачем платіжні
документи, суд дійшов висновку, що вище
зазначені квитанції є підтвердженням
часткової оплати за іншим договором, а
саме за договором № ДГ 3-16 від 14.12.2010 р.,
про що відображено в акті звірки
наданому позивачем за даним договором.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів, в
підтвердження відсутності вини та
доказів вжиття всіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання
зобов'язання у повному обсязі.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найма.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України,
порушення зобов'язань однією із сторін
договору зволікає як правові наслідки
можливість розірвання договору,
вимагати відшкодування завданих
збитків, а також стягнення неустойки.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Правовідносини сторін врегульовано
договором суборенди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов`язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічний
припис містять п.п. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України.

Приймаючи до уваги те, що на момент
закінчення розгляду справи в суді
відповідач має заборгованість в сумі
32185,70 грн., доказів її погашення не
надав, вимога позивача про стягнення
32185,70 грн. основного боргу підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України,
судові витрати, в частині задоволених
вимог, слід покласти на відповідача,
оскільки спір доведений до суду з його
вини.

Керуючись ст. ст. 44, 49, п. 4 ст. 80, ст. ст. 82,
84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНВЕСТЗЕМ" до
Суб’єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2
задовольнити.

2. В частині стягнення 2640 грн. 40 коп.
штрафу провадження у справі припинити.

3. Стягнути з Суб’єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2, код
НОМЕР_6) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТЗЕМ"
(69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 147, код
ЄДРПОУ 3580249) 32185 (тридцять дві тисячі сто
вісімдесят п'ять) грн. 70 коп. основного
боргу та 1590 (одна тисяча п'ятсот
дев'яносто) грн. 06 коп. судового збору.
Видати наказ.

Повне рішення оформлено і
підписано у відповідності до вимог ст.,
ст. 84, 85 ГПК України "20" лютого 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.