ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" лютого 2014 р.Справа № 916/3394/13За
позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"; в особі, якою є Одеська філія
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України";

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП.,
ЛТД";

За участю Чорноморської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області;

про стягнення

Суддя Меденцев П.А.

Представники:

Від позивача: Орєшкова Н.В. (за
довіреністю).

Від відповідача: Неділько С.М. (за
довіреністю).

Від прокуратури: Гончарова А.М. (за
службовим посвідченням).

СУТЬ СПОРУ: 06.12.2013 року за вх. №5164/13
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України"; в особі, якою
є Одеська філія Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" (далі - позивач)
звернулося до господарського суду
Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП.,
ЛТД" (далі - відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 699 784,48 грн.

Ухвалою суду від 03.02.2014 року було
допущено до участі у справі №916/3394/13
Чорноморську прокуратуру з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері Одеської області.

Відповідно до положень норми ст. 69 ГПК
України строк розгляду справи було
продовжено до 21.02.2014 року Ухвалою суду
від 03.02.2014 року.

В судовому засіданні, в порядку ст. 77
ГПК України проголошувалась перерва з
17.02.2014р. до 21.02.2014р.

Позивач на заявлених вимогах
наполягає.

Відповідач 23.12.2013 року за вх. №39245/13
надав суду письмовий відзив по справі,
відповідно до якого заперечує проти
вимог позивача.

У судовому засіданні 21.02.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне:

Між Державним підприємством
„Адміністрація морських портів
України" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП.,
ЛТД" 13.06.2013 року було укладено Договір
про встановлення сервітуту №КД-18499.

Відповідно до договору, позивач
надавав відповідачу право сервітуту на
причал №7, №8 Одеської філії Державного
підприємства „Адміністрація морських
портів України" для забезпечення
можливості щодо виконання
відповідачем комплексу робіт та
послуг, пов'язаних з перевалкою
вантажів на об'єкті сервітуту.

У свою чергу, відповідач зобов'язався
здійснювати позивачу своєчасно та в
повному обсязі оплату за сервітут у
розмірах і в порядку, передбачених
Договором.

На виконання умов договору, позивачем
виставлялись рахунки на загальну суму
690 253,34 грн.

В порушення вимог договору, Товариство
з обмеженою відповідальністю
"МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП., ЛТД" виставлені
рахунки не сплатило, у зв'язку з чим,
позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
690 253,34 грн., а також пеню - 7 744,06 грн. та 3%
річних - 1 787,08 грн.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків:

З метою утримання та забезпечення
ефективного використання державного
майна, у тому числі модернізації,
ремонту, реконструкції та будівництва
гідротехнічних споруд, інших об'єктів
портової інфраструктури, розташованих
у межах території та акваторії
морських портів, відповідно до п.1 ч.1 ст.
15 Закону України "Про морські порти
України" було утворено державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" .

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про
морські порти України" встановлено, що
власники та/або користувачі
технологічно пов'язаних об'єктів
портової інфраструктури зобов'язані
укладати між собою договори, що
визначають взаємні права і обов'язки
щодо організації та забезпечення
безперервності технологічного процесу
надання відповідних послуг у морському
порту і встановлюють єдиний порядок
експлуатації відповідної
інфраструктури морського порту.

Як зазначено в статуті, Адміністрація є
державним комерційним підприємством,
зареєстрованим відповідно до чинного
законодавства України. Відповідно до
приписів ч.2 ст. 74 ГК України, п.4.2
статуту Адміністрації, майно
державного комерційного підприємства
закріплюється за ним на праві
господарського відання. В будь-якому
разі усе майно, що знаходиться в
розпорядженні Адміністрації, належить
до державного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 136 ГК України право
господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим кодексом та іншими
законами. Отже, Адміністрація як особа,
у господарському віданні якої
знаходиться причали та на балансі якої
вони числяться, здійснює право
володіння, користування та
розпорядження цим майном.

Оскільки Адміністрація здійснює право
володіння, користування та
розпорядження закріпленим за ним
майном, вона володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону (ч.1 та ч.2ст. 319ЦКУ).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання обов'язків підприємства,
мети та предмету діяльності (п.п. 2,6
Статуту) Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" 13.06.2013р. уклало з Товариством з
обмеженою відповідальністю
"МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП., ЛТД" договір
№КД-18499 про встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 403 ЦК України
сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.
Сервітут може бути встановлений на
певний строк або без визначення строку.
Особа, яка користується сервітутом,
зобов'язана вносити плату за
користування майном, якщо інше не
встановлено договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
не підлягає відчуженню. Сервітут не
позбавляє власника майна, щодо якого
він встановлений, права володіння,
користування та розпоряджання цим
майном.

Статтею 406 ЦК України визначені випадки
припинення сервітуту. Так, сервітут
припиняється, зокрема, у разі відмови
від нього особи, в інтересах якої
встановлений сервітут; спливу строку,
на який було встановлено сервітут;
припинення обставини, яка була
підставою для встановлення сервітуту;
невикористання сервітуту протягом
трьох років підряд. Сервітут може бути
припинений за рішенням суду на вимогу
власника майна за наявності обставин,
які мають істотне значення. Сервітут
може бути припинений в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір без будь-яких зауважень
підписано повноваженими
представниками сторін: Адміністрації
та Товариства, завірено печатками
підприємств.

На підтвердження наданого сервітуту у
вересні та жовтні 2013 р. сторонами були
складені та підписані акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ 542009 від 30.09.2013р. за вересень 2013р. на
суму 345 126,67 грн (з ПДВ) та № 542010 від
31.10.2013р. за жовтень 2013р. на суму 345 126,67
грн (з ПДВ).

Зазначені акти підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені печатками підприємств.
Заперечень щодо користування у
зазначений період сервітутом на
причали №№7, 8 від відповідача не
надходило, відповідач не заперечує
факту користування у зазначений період
сервітутом. Право користування
(сервітут) відповідачем причалами №№7,
8 у зазначений період сторонами не
оспорюється.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст.ст. 173, 175 Господарського
кодексу України цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку,
визнається майново-господарським
зобов'язанням. Майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

Статтею 193 Господарського Кодексу
України та статтею 526 Цивільного
Кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов`язань не
допускається, крім випадків,
передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського
Кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Однак, відповідач в порушення умов
договору щодо своєчасної сплати за
сервітут не здійснив оплату у зв'язку з
чим станом на день подачі позову до
суду заборгованість відповідача
складала 690 253,34 грн.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п.5.2. договору у разі
порушення термінів оплати Сервітуарій
несе відповідальність у вигляді сплати
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період
прострочення виконання грошових
зобов'язань, від суми прострочення, що
підлягає оплаті за кожен день
прострочки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За неналежне виконання відповідачем
умов договору, позивач на підставі п.5.2.
договору нарахував відповідачу пеню в
сумі 7 744,06 грн. та надав її розрахунок,
який на думку суду є вірним та
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних
у сумі 1 787,08 грн. та надав їх розрахунок,
який на думку суду є вірним та
обґрунтованим.

Судом також встановлено, що під час
розгляду справи, а саме: 23.01.2014 року
рахунок № 542009 від 30.09.2013 року за
вересень 2013 року на суму 345 126,67 грн. (ПДВ)
був сплачений відповідачем, що
підтверджується копією банківської
виписки (аркуш справи 40).

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог
зі стягненням з відповідача
заборгованості в сумі 354 657,81 грн., з яких
сума основного боргу у розмірі 345 126,67
грн., пеня у розмірі 7 744,06 грн., 3% річних у
розмірі 1 787,08 грн. Відповідно, в частині
позовних вимог про стягнення 345 126,67 грн.
заборгованості провадження у справі
підлягає припиненню.

Відповідно, на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору в сумі 7 093,16 грн. покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, п. 1-1 ст.80, ст. ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП.,
ЛТД" (65003, Одеська область, м. Одеса,
Суворовський район, вул. Отамана
Головатого, буд. 67/69, ) на
користь Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі його відокремленого
структурного підрозділу - Одеської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Одеського
морського порту) (01135, м. Київ, проспект
Перемоги, буд. 14, ;
відокремлений структурний підрозділ:
Одеська філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" - 65026, м. Одеса, митна площа, 1,
, р/р 260001517 в ПАТ ПУМБ м.
Донецька, МФО 334851) суму основного боргу
у розмірі 345 126,67 грн., пеню - 7 744,06 грн., 3%
річних - 1 787,08 грн., та суму судового
збору - 7 093,16 грн.

3. В частині позовних вимог про
стягнення 345 126,67 грн. заборгованості
провадження у справі - припинити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 24 лютого
2014 року.

Суддя
Меденцев П.А.