КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. Справа№ 911/3051/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Власова Ю.Л.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Петренко А.С. - за
довіреністю

від відповідача: Лук'янова І.Ю.- за
довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" на рішення господарського
суду Київської області від 15.10.2013р.
(дата підписання 21.10.2013р.)

по справі №911/3051/13 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Державного підприємства спиртової
та лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт"

про стягнення 195 478, 54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулася до
господарського суду Київської області
з позовом до Державного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" про стягнення
195478,54 грн., з яких 172 808, 48 грн. основного
боргу за поставлений природний газ, 13
408,56 грн. пені, 518,43 грн. інфляційних
витрат та 8743,07 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за Договором
поставки природного газу №
24/11-1987/12-0/ПДВ від 30.08.2011р. по оплаті
спожитого природного газу, внаслідок
чого виникла заборгованість, яка
станом на момент звернення з позовом до
суду становила 172 808, 48 грн. Посилаючись
на положення договору та
законодавства, враховуючи допущене
прострочення оплати, позивач просив,
крім суми основного боргу, також
стягнути пеню, інфляційні втрати та 3%
річних.

Рішенням господарського суду
Київської області від 15.10.2013р. у справі
№ 911/3051/13 позов задоволено повністю;
стягнуто з Державного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 172808,48 грн. основного
боргу, 13408,56 грн. пені, 518,43 грн.
інфляційних, 8743,07 грн. 3% річних та 3910
грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 15.10.2013р. у справі
№ 911/3051/13 та прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення
господарського суду Київської області
від 15.10.2013р. прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без належного з'ясування обставин
справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2013р. у
справі №911/3051/13 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Ільєнок Т.В., Коротун О.М., апеляційну
скаргу Державного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 09.12.2013р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013, у
зв'язку із перебуванням судді Коротун
О.М. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Корсакова
Г.В., судді: Власов Ю.Л., Ільєнок Т.В.

09.12.2013р. через відділ документального
забезпечення суду від відповідача
надійшло клопотання про зупинення
провадження у справі, в якому він
просить зупинити провадження у справі
№911/3051/13 до закінчення процесу
реорганізації Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

У судових засіданнях 09.12.2013 та 20.01.2014р.
згідно ст. 77 ГПК України оголошувались
перерви на 20.01.2014р. та 03.02.2014р.
відповідно.

22.01.2014 через відділ документального
забезпечення суду від представника
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому він просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

У судове засідання 03.02.2014 представники
позивача та відповідача з'явились.

Представник відповідача підтримав
клопотання про зупинення провадження у
справі, представник відповідача
заперечував проти зупинення
провадження у справі.

Клопотання про зупинення провадження у
справі, відповідач обґрунтовує тим, що
згідно наказу Міністерства енергетики
та вугільної промисловості України від
26.07.2012 №545, прийнято рішення про
припинення діяльності Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" шляхом реорганізації -
перетворення в Публічне акціонерне
товариство та перейменування у
«Синтез-Газ України». Пунктом 8
вказаного наказу встановлено, що
виконання заходів з реорганізації
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" передбачених
законодавством, повинно бути завершено
у термін до 31 грудня 2013 року.

Оскільки матеріали справи не містять
даних про внесення до єдиного
державного реєстру запису про
припинення позивача як юридичної
особи, як і не містять даних на
підтвердження факту настання
організаційно-економічних
перетворень, з якими закон пов'язує
перехід майнових прав та обов'язків
позивача внаслідок передання всього
свого майна, прав та обов'язків іншій
юридичній особі, судова колегія вважає
відсутніми підстави вважати, що спір не
може бути розглянутий до встановлення
правонаступника позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
клопотання відповідача та зупинення
провадження у справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги, викладені
в апеляційній скарзі, просив рішення
господарського суду Київської області
від 15.10.2013р. скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти
вимог, викладених в апеляційній скарзі,
просив залишити її без задоволення, а
рішення господарського суду Київської
області від 15.10.2013р. - без змін.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
30.08.2011р. між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(Постачальник) та Державним
підприємством спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" (Покупець) був укладений
Договір поставки природного газу №
24/11-1987/12-0/ПДВ (надалі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору
постачальник зобов'язався поставити
Покупцеві імпортований газ за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на
митну територію України Публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», а Покупець зобов'язався
прийняти і оплатити природний газ в
обсязі зазначеному у п.1.2 цього
договору. Газ, що постачається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для власних потреб.
Використання газу покупцем для інших
потреб не є предметом цього договору.
Постачальник передає покупцю в період
з 6 серпня 2011року по 30 вересня 2011 року
природний газ з урахуванням вартості
його траспортування в обсязі 459, 637тис.
куб.м.

Згідно пп. 3.1 та 3.1.1 Договору, до сплати
за 1000 куб.м. природного газу підлягає
3368,97 грн., крім того ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 20%, всього з ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 3425,97 грн.

Загальна вартість цього Договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу.

На виконання умов Договору позивачем
було передано відповідачу протягом
серпня - вересня 2011 року природний газ
на загальну суму 1 574 702,57 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
31.08.2011 року та від 30.09.2011 року, які
підписані повноважними представниками
сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до вимог п. 4.1 Договору,
оплата за спожитий газ за серпень 2011
року має здійснюватись протягом трьох
банківських днів з дати укладення
Договору, а остаточний розрахунок за
спожитий газ за вересень 2011 року
здійснюється на підставі акту
приймання - передачі газу до 5 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Однак, відповідач свої зобов'язання за
Договором виконав частково,
розрахувавшись за природний газ на
суму 1 401 894,09 грн. Таким чином,
заборгованість відповідача за
Договором складає 172 808,48 грн.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідач заперечуючи проти позову
зазначав, що у нього відсутня
заборгованість за Договором у зв'язку з
переплатою за іншими аналогічними
договорами, укладеними між тими ж
сторонами і в той же період.

Відповідач зазначив, що на виконання
укладених з позивачем договорів
поставки природного газу, ним
перераховувались кошти в оплату
природного газу, які в разі надлишкової
сплати згідно з Розділом IV Договорів
зараховувались в якості передплати, що
призвело до виникнення різниці між
обсягами фактично поставленого газу і
сумою сплачених коштів.

Крім того, у зв'язку зі зміною у 2011 році
( з 1 липня до 1 жовтня 2011р.) ставки
оподаткування природного газу з 20% на 0%,
виникла значна різниця між обсягами
фактично поставленого газу і коштами,
що надійшли на рахунок Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", зокрема, по договорах
укладених до прийняття відповідного
закону була переплата, а по договорах
укладених на виконання закону про 0% ПДВ
- недоплата.

У зв'язку з наведеним обставинами з
метою врегулювання дебіторської та
кредиторської заборгованості,
Державне підприємство спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" зверталось до Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" з претензією № 01-18-2/120 від
28.09.2012 року щодо повернення
переплачених за договорами постачання
природного газу коштів. У відповіді на
дану претензію (лист №31/10-6425 від 31.10.2012
року), позивачем фактично було
відмовлено Державному підприємству
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" у поверненні
надмірно сплачених коштів, при цьому
31.12.2012 року підписано Акт звіряння
розрахунків, в якому відображено
обсяги дебіторської та кредиторської
заборгованості, і яким фактично було
виведено загальне сальдо, що становить
1 799,30 грн. на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

Таким чином, відповідач вважає
заборгованість за Договором
№24/11-1987/12-0/ПДВ погашеною внаслідок
згортання сальдо шляхом підписання
загального Акту звіряння розрахунків.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
Акт звіряння розрахунків, на який
посилається відповідач, скріплений
печатками сторін, однак підписаний
особами, посадове становище та
прізвища яких не вказані, тобто
невідомими особами, що позбавляє суд
можливості встановити повноваження
відповідних осіб.

Крім того, Акт звіряння розрахунків не
є первинним бухгалтерським документом,
не породжує жодних правових наслідків,
і не є підставою для зміни умов
договорів в розумінні ст. 654 Цивільного
кодексу України, оскільки з акту
звіряння не вбачається наміру сторін
погасити заборгованість.

Судова колегія погоджується з позицією
суду першої інстанції, що чинним
законодавством передбачено порядок
врегулювання питання щодо взаємного
погашення зустрічних однорідних вимог
шляхом звернення сторони з заявою про
зарахування зустрічних однорідних
вимог відповідно до ст. 601 Цивільного
кодексу України.

Зарахування зустрічних однорідних
вимог є способом припинення одночасно
двох зобов'язань, в одному із яких одна
сторона є кредитором, а інша -
боржником, а в другому - навпаки
(боржник у першому зобов'язанні є
кредитором у другому).

Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Як передбачено п. 22 Листа Вищого
господарського суду від 12.03.2009 року №
01-08/163 "Про деякі питання, порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у другому
півріччі 2008 року щодо застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України" відповідно до статті
601 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється
зарахуванням, зокрема, зустрічних
однорідних вимог; таке зарахування
може здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Закон не виключає можливості
здійснення відповідачем зарахування
зустрічних однорідних вимог і в
процесі судового розгляду. У такому
випадку відповідна заява обов'язково
повинна мати письмову форму й
адресуватися позивачеві, а її копія і
докази надсилання позивачеві (чи
одержання ним) подаватися
господарському суду.

Відповідач може також звернутися із
зустрічним позовом до позивача в
порядку статті 60 ГПК.

Припинення зобов'язання зарахуванням
означає відсутність предмета спору за
умови, якщо між сторонами не залишилися
спірних (неврегульованих) питань;
наприклад, якщо позивач заперечує
існування своєї заборгованості перед
відповідачем, у господарського суду
немає підстав для висновку про
відсутність предмета спору.

Крім того, згідно з п. 31 Листа Вищого
господарського суду від 07.04.2008 року №
01-8/211 "Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України"
зазначено, що згідно з частиною третьою
статті 203 ГК України господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Згідно з частиною третьою статті 203 ГК
України господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони. Аналогічні правила містить і
стаття 601 ЦК України.

Місцевим господарським судом
встановлено, та підтверджується
матеріалами справи, що відповідач не
звертався до позивача з відповідною
заявою в порядку ст. 601 ЦК України про
зарахування вимог по поверненню
переплати за іншими договорами в
рахунок погашення заборгованості за
спірним Договором, в тому числі і під
час судового розгляду.

Відповідно до п. 4.4 Договору
передбачено, що кошти, які надійшли від
покупця, будуть зараховані як
предоплата за умови відсутності
заборгованості за Договором.

Враховуючи наведені відповідачем
обставини, місцевим господарським
судом вірно встановлено, що відповідач
не звертався до позивача з вимогою про
спрямування переплачених коштів в
рахунок погашення заборгованості за
спірним Договором.

Натомість, відповідач вимагав від
позивача повернути переплачені по
частині договорів кошти без вказівок
про їх зарахування в погашення
існуючої по іншим договорам
заборгованості.

Таким чином, у позивача були відсутні
підстави для самостійного спрямування
переплачених по одним договорам коштів
в рахунок погашення заборгованості по
іншим договорам на власний розсуд без
відповідних вказівок платника.

З огляду на наведені обставини, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду щодо
відсутності підстав вважати
заборгованість погашеною внаслідок
зарахування переплат по одним
договорам в рахунок погашення
заборгованості по іншим договорам, в
тому числі і за спірним Договором.

Частиною 1 ст.193 ГК України встановлено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, оскільки
факт наявності заборгованості за
Договором у відповідача перед
позивачем в сумі 172 808,48 грн. належним
чином доведений і відповідачем не
спростований, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача 172 808,48 грн. основного боргу
підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням оплати
отриманого природного газу, позивач
просить стягнути з відповідача 13 408,56
грн. пені за період з 06.10.2011 року по
06.04.2012 року, тобто за 183 дні
прострочення.

Крім того, керуючись ст. 625 ЦК України
позивач просить стягнути з відповідача
518,43 грн. грн. інфляційних за період з
жовтня 2010 року по червень 2013 року та
8743,07 грн. 3 % річних за період з 06.10.2011
року по 14.06.2013 року.

У відповідності до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно з пунктом 7.1 Договору у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за Договором Сторони
несуть відповідальність, передбачену
законом та цим Договором.

Відповідно до п. 7.3.1 Договору у разі
порушення Покупцем умов п.4.1 Договору,
Покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Згідно п. 9.3 Договору строк позовної
давності за цим Договором та до вимог
про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у 3 (три)
роки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджується факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
вимога позивача про стягнення 13 408,56
грн. пені, нарахованої на заявлену суму
боргу за шість місяців від дня
порушення строків оплати в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
відповідає вимогам ст. 549 Цивільного
кодексу України, п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України та
заявлена до стягнення в межах
погодженого сторонами в Договорі
строку позовної давності, підлягає
задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на обставини справи,
перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних та 3% річних,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 518,43
грн. грн. інфляційних та 8743,07 грн. 3 %
річних.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав суду жодного
доказу на спростування обставин, на які
позивач послався як на підставу своїх
вимог.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що висновок місцевого
господарського суду про наявність
правових підстав для задоволення
заявлених позовних вимог є законним,
обґрунтованим, відповідає нормам
чинного законодавства, фактичним
обставинам справи і наявним у ній
матеріалам, а доводи апеляційної
скарги його не спростовують.

З огляду на зазначене, підстав для
зміни або скасування рішення
господарського суду Київської області
від 15.10.2013р. у справі №911/3051/13 не
вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України,
апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" на рішення господарського
суду Київської області від 15.10.2013р. у
справі №911/3051/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 15.10.2013р. у справі
№911/3051/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/3051/13 повернути
до господарського суду Київської
області.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Т.В. Ільєнок

Ю.Л. Власов