ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2014 р.
Справа № 914/1453/13

За позовом Гаражного кооперативу №12
Франківського району м.Львова, м.Львів

до відповідача 1: Львівської міської
ради, м.Львів

до відповідача 2: Управління природних
ресурсів та регулювання земельних
відносин департаменту містобудування
Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача 3: Департаменту
містобудування Львівської міської
ради, м.Львів

про: внесення змін до договору оренди
земельної ділянки,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідачів: Партика Н.С. -
представник (довіреності в матеріалах
справи);

В судовому засіданні 26.02.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору: позов заявлено Гаражним
кооперативом № 12 Франківського району
м.Львова (м.Львів) до Львівської міської
ради (м.Львів), до Управління природних
ресурсів та регулювання земельних
відносин департаменту містобудування
Львівської міської ради (м.Львів) та до
Департаменту містобудування
Львівської міської ради (м.Львів) про
внесення змін до договору оренди землі
від 18 жовтня 2010 р. (з моменту його
укладення).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
договір оренди землі від 18.10.2010 року
повинен бути приведений у
відповідність до вимог чинного
законодавства шляхом внесення змін в
частині розміру орендної плати та
нормативно-грошової оцінки земельної
ділянки з моменту укладення договору.

У зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю судді Станька Л.Л.,
призначено повторний автоматизований
розподіл справи, для розгляду справи
визначено суддю Король М.Р.

Розгляд справи відкладався з
підстав, викладених в ухвалах суду.

Ухвалою від 11.02.2014 р. строк розгляду
спору було продовжено на 15 днів.

В судовому засіданні 28.01.2014 р.
оголошувалась перерва до 11.02.2014 р.

Суд відхилив клопотання позивача
(вх.№ 109/14 від 15.01.2014 року) про проведення
додаткової судово - економічної
експертизи та повторне клопотання (вх.
№ 654/14 від 11.02.2014 року) про проведення
додаткової судово - економічної
експертизи з огляду на наступне.

Ухвалою суду від 08.08.2013 р. у даній справі
було призначено судово - економічну
експертизу.

29.11.2013 р. на адресу суду поступив
висновок Львівського НДІСЕ №2896 від
29.11.2013 р., в якому судовий експерт надав
висновки по всіх поставлених перед ним
питаннях.

Відповідно до ч.3 ст. 42 ГПК України,
у випадках недостатньої ясності чи
неповноти висновку судового експерта
господарський суд може призначити
додаткову судову експертизу.

Додаткова експертиза
призначається судом після розгляду ним
висновку первинної експертизи, якщо
виявиться, що усунути неповноту або
неясність висновку в судовому
засіданні шляхом заслуховування
експерта неможливо. Висновок експерта
визнається неповним, якщо досліджено
не всі надані йому об'єкти або не дано
вичерпних відповідей на всі поставлені
перед експертом питання. Висновок
експерта визнається неясним, якщо він
викладений нечітко або носить
неповний, некоректний характер.
(Постанова пленуму Вищого
господарського суду України №4 від
23.03.2012 р. "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи").

Розглянувши висновок первинної
експертизи, суд вважає, що експертом
дано вичерпні відповіді на всі
поставлені перед експертом питання.

В судове засідання 26.02.2014 р. представник
позивача не прибув.

Представник відповідачів позовні
вимоги заперечив з підстав, викладених
у відзиві на позовну заяву (вх. №53388/13
від 12.12.2013 року).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

Ухвалою Львівської міської ради від
24.06.2010 року № 3655 вирішено затвердити
Гаражному кооперативу № 12
Франківського району міста Львова
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та надати земельну
ділянку площею 1,56 га на вулиці
Трускавецькій в оренду терміном на 10
років для будівництва та
обслуговування гаражів, перевівши із
земель, що не надані у власність або
користування, до земель промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення, за
функцією використання - землі
транспорту, зв'язку (взамін земельної
ділянки, що вилучається для суспільних
потреб).

На підставі зазначеної ухвали між
позивачем (орендар) та відповідачем -1
(орендодавець) укладено договір оренди
землі від 18 жовтня 2010 року, за умовами
якого орендодавець передає орендарю в
оренду земельну ділянку для
будівництва та обслуговування гаражів,
кадастровий №:09:001:0045, загальною
площею 1,56 га, яка знаходиться у місті
Львові по вулиці Трускавецькій.
Орендна плата вноситься орендарем в
розмірі 111 004,92 грн. та становить 3% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки. Нормативна грошова оцінка
земельної ділянки становить 3 700164,00
грн.

В пункті 16 Договору оренди землі
зазначено, що земельна ділянка за
цільовим призначенням належить до
земель промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення, а за функціональним
призначенням - до земель транспорту та
зв'язку.

Позивач звернувся до Львівської
міської ради із заявою про приведення
договору оренди до вимог чинного
законодавства.

У відповідь на вказане звернення
Управління природних ресурсів та
регулювання земельних відносин
департаменту містобудування
Львівської міської ради направило
позивачу лист №2403 - 2вих. - 97 від 04.02.2013 р.
та наступний перелік документів для
підпису: проект змін до договору оренди
землі на вул. Трускавецькій площею 1,56
га, що зареєстрований у Львівській
міській раді 18.10.2010 р. за №Ф-1545, проект
договору про відшкодування втрат від
недоотримання коштів Львівською
міською радою за фактичне
землекористування ГК №12 Франківського
району м. Львова з 01.01.2011 р., розрахунок
розміру орендної плати землі на вул.
Трускавецькій.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 792 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
земельної ділянки наймодавець
зобов'язується передати наймачеві
земельну ділянку на встановлений строк
у володіння та користування за плату.
Відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Орендою землі є засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності (ст.1 Закону України „Про
оренду землі").

Віднесення земель до певної
категорії згідно ст. 20 Земельного
кодексу України, здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Згідно з п.14.1.125 ст.14 Податкового
кодексу України, нормативна грошова
оцінка земельних ділянок - це
капіталізований рентний дохід із
земельної ділянки, визначений
відповідно до законодавства
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів.

Відповідно до ч. 5 ст.5 Закону України
„Про оцінку земель", нормативна
грошова оцінка використовується при
визначенні розміру земельного податку,
державного мита при міні, спадкуванні
та даруванні земельних ділянок згідно
із законом, орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності.

Згідно з п.2 ч.1 ст.13 Закону України „Про
оцінку земель", нормативна грошова
оцінка земельних ділянок проводиться у
разі визначення розміру орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земельних
ділянок проводиться відповідно до
державних стандартів, норм, правил, а
також інших нормативно-правових актів
на землях усіх категорій та форм
власності. Нормативна грошова оцінка
земельних ділянок проводиться: щодо
земельних ділянок розташованих у межах
населених пунктів незалежно від їх
цільового призначення - не рідше ніж
один раз на 5-7 років; розташованих за
межами населених пунктів земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення - не рідше ніж один раз на 5-7
років, а несільськогосподарського
призначення - не рідше ніж один раз на
7-10 років (ст.18 Закону України „Про
оцінку земель").

Відповідно до ч.2 ст.20 вказаного Закону,
дані про нормативну грошову оцінку
окремої земельної ділянки
оформляються як витяг з технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель.

Згідно з ч.1 ст. 23 Закону України „Про
оцінку земель", технічна документація з
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок у межах населених пунктів
затверджується відповідною сільською,
селищною, міською радою.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України
„Про оцінку земель", рішення рад щодо
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земельних ділянок
набирають чинності у строки,
встановлені відповідно до пункту 271.1
статті 271 Податкового кодексу України.

Рішення рад щодо нормативної грошової
оцінки земельних ділянок офіційно
оприлюднюється відповідним органом
місцевого самоврядування до 15 липня
року, що передує бюджетному періоду, в
якому планується застосування
нормативної грошової оцінки земель або
змін (плановий період). В іншому разі
норми відповідних рішень
застосовуються не раніше початку
бюджетного періоду, що настає за
плановим періодом (п. 271.1 ст. 271
Податкового кодексу України).

Згідно з ст.3 Бюджетного кодексу
України бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року. Неприйняття
Верховною Радою України закону про
Державний бюджет України до 1 січня
відповідного року не є підставою для
встановлення іншого бюджетного
періоду.

Відповідно до п. 13 договору розмір
орендної плати переглядається у разі
зміни умов господарювання,
передбачених договором; зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін і
тарифів, зміни коефіцієнтів і тарифів,
зміни коефіцієнтів індексації,
визначених законодавством; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами; в інших випадках,
передбачених законом.

Зміна умов договору здійснюється у
письмовій формі за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору спір розв'язується
у судовому порядку (п. 36 договору).

Згідно з ст. 30 Закону України „Про
оренду землі", зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується у судовому
порядку.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.
Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду
(ст. 188 ГК України).

Матеріалами справи встановлено, що
позивач звернувся до Львівської
міської ради із заявою б/н та дати про
приведення договору оренди до вимог
чинного законодавства. У вказаній
заяві позивач висловив зауваження щодо
визначення цільового призначення
орендованої земельної ділянки та
розміру орендної плати, в зв'язку з чим
запропонував внести зміни до розділу
договору "Орендна плата".

В матеріалах справи відсутні докази
звернення позивача до відповідача 1 з
пропозицією щодо внесення змін до
договору оренди землі в редакції,
запропонованій у позовній заяві.

Позивачем не надано також доказів
істотного порушення відповідачем 1
умов договору оренди землі.

У відповідь на вищевказане
звернення Управління природних
ресурсів та регулювання земельних
відносин департаменту містобудування
Львівської міської ради направило
позивачу лист №2403 - 2вих. - 97 від 04.02.2013 р.
та наступний перелік документів для
підпису: проект змін до договору оренди
землі на вул. Трускавецькій площею 1,56
га, що зареєстрований у Львівській
міській раді 18.10.2010 р. за №Ф-1545, проект
договору про відшкодування втрат від
недоотримання коштів Львівською
міською радою за фактичне
землекористування ГК №12 Франківського
району м. Львова з 01.01.2011 р., розрахунок
розміру орендної плати землі на вул.
Трускавецькій.

Згідно висновку №2896 судово -
економічної експертизи по
господарській справі №914/1453/13 від 29.11.2013
р., експертом встановлено, що
розрахунок суми річної орендної плати
Гаражному кооперативу №12
Франківського району м. Львова з
врахуванням нової грошової оцінки
земель у м. Львові та Податкового
кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 р.,
Положення Львівської міської ради від
26.07.2012 р. №1675 документально
підтверджується та становить 9 301,22 грн.
Дослідженням поданих документів
експертом встановлено, що розрахунок
суми річної орендної плати Гаражному
кооперативу №12 Франківського району м.
Львова проведено з врахуванням пункту 1
ст. 276 Податкового кодексу України
№2755-VІ від 02.12.2010 р.

Суд звертає увагу на те, що рішення
19355/10/15-109/401 ДПІ у Залізничному районі м.
Львова про внесення позивача до
Реєстру неприбуткових установ та
організацій, долучене до позовної
заяви, датоване 12.10.2012 р. тоді, як
договір оренди землі укладено 18.10.2010 р.

Зважаючи на викладене, суд вважає
позовні вимоги до Львівської міської
ради безпідставними, необгрунтованими
та такими, що не підлягають до
задоволення.

Позовні вимоги до відповідача -2 та
відповідача -3 є безпідставними з
огляду на те, що Управління природних
ресурсів та регулювання земельних
відносин департаменту містобудування
Львівської міської ради та Департамент
містобудування Львівської міської
ради не є сторонами договору оренди
землі від 18.10.2010 р., а тому не можуть бути
зобов'язаними особами щодо внесення
змін у вказаний договір.

Частиною 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82- 85, Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено 28.02.2014 р.

Суддя
Король М.Р.