м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1196/14 18.02.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім -
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бєльвєдер»
про стягнення 5 481,71 грн., -
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: Дружинський А.С.
(представник за довіреністю №27/01/14-1 від
від відповідача: не з'явились.
Обставини справи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім -
«Фрегат» (надалі також - позивач)
звернулось до суду з позовною заявою
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бєльвєдер» (надалі
також - відповідач) 5 481,71 грн. основного
боргу, 438,82 грн. штрафу, 336,64 грн. пені, 285,84
грн. 3% річних та 32,18 грн. інфляційних
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач своїх обов'язків за
Договором в повному обсязі не виконав,
повну вартість поставленого товару не
Відповідач відзиву на позовну заяву до
матеріалів справи не надав, участь
свого представника в судових
засіданнях не забезпечив, про час та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином, відповідно до
відомостей витягу з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ №222830, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.01.2014р., в справі було
порушено провадження суддею Морозовим
С.М., справі присвоєно №910/1196/14, розгляд
було призначено на 18.02.2014р.
В судове засідання 18.02.2014р.
представники від відповідача не
Судом також враховано, що відповідно до
п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представників
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
В судовому засіданні 18 лютого 2014 року
було оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
20 липня 2011 року між позивачем
(постачальник за Договором) та
відповідачем (покупець за Договором)
було укладено Договір поставки №1318ф/11
(надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого
позивач зобов'язався поставити і
передати у власність відповідачу, а
відповідач - прийняти й оплатити товар
у повному розмірі на умовах та в
порядку, визначених цим Договором.
Загальна вартість даного Договору
визначається вартістю товару,
отриманого протягом дії цього Договору
згідно накладних, що є невід'ємними
частинами даного Договору. (п. 1.3.
Поставка товарів здійснюється
позивачем в межах наявного у нього
асортименту протягом строку дії
Договору відповідно до попереднього
замовлення відповідача, в якому
визначається асортимент (вид) та обсяг
товару (кількість), ціна за одиницю
товару (відповідно до підписаної
сторонами специфікації), загальна ціна
партії товару та інші умови. (п. 4.1.
Відповідно до п. 4.4. Договору моментом
здійснення поставки товарів позивачем
є їх отримання відповідачем з
відповідною відміткою в
супроводжувальній первинній
обліково-видатковій документації
(товарно-транспортна накладна,
Право власності на товар, а також ризик
випадкової загибелі товару переходять
до відповідача в момент підписання
відповідальною особою відповідача
товарно-транспортної) накладної. (п. 4.5.
Позивачем згідно умов Договору було
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 4 388,23 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями видаткових накладних:
- №ф-00026061 від 20.09.2011р. на суму 3 374,29 грн.;
- №ф-00039899 від 17.01.2012р. на суму 1 013,94 грн.
Факт отримання товару відповідачем
підтверджується також наявністю
підписів представників відповідача та
відбитками печатки на
товарно-транспортній накладній №0026061
від 20.09.2011р. та товарно-транспортній
накладній №0039899 від 17.01.2012р.
Пунктом 5.1. Договору встановлено, що
відповідач оплачує поставлені товари
за цінами, вказаними у замовленні та
товаросупроводжувальній документації,
на умовах даного Договору в порядку і
формах, яків не суперечать чинному
законодавству України.
Розрахунки за поставлений позивачем
товар здійснюється протягом 30
календарних днів з моменту поставки
товару або у інший строк, попередньо
домовлений між сторонами. (п. 5.2.
Розрахунок здійснюється в
безготівковій формі в національній
грошовій одиниці України. Днем
здійснення платежу вважається день, в
який сума, що підлягає сплаті, поступає
на розрахунковий рахунок позивача. (п.п.
5.3., 5.4. Договору).
Відповідно до п. 8.1. Договору Договір
вступає в силу з моменту його
підписання та діє до 31.12.2012р.
В разі, якщо за тридцять днів до
закінчення строку дії Договору жодна
сторона не виявить бажання розірвати
його, то дія Договору автоматично
продовжується на один рік на тих же
умовах. Закінчення строку дії даного
Договору не звільняє сторони від
виконання своїх обов'язків. (п.п. 8.2., 8.3.
Як встановлюється матеріалами справи,
відповідачем оплату вартості
поставленого позивачем товару в
розмірі 4 388,23 грн. на рахунок
останнього проведено не було.
У зв'язку з непроведенням відповідачем
розрахунку за отриманий згідно
Договору товар, позивач був змушений
звернутись до суду з даним позовом.
У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
У відповідності до частини 2 ст. 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.
Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Станом на час розгляду справи,
відповідачем повної оплати вартості
товару на рахунок позивача в сумі 4 388,23
грн. проведено не було.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
З урахуванням п. 5.2. Договору обов'язок
відповідача щодо оплати вартості
поставленого позивачем товару
(протягом 30 календарних днів з моменту
поставки) сплив, а саме:
- за видатковою накладною №ф-00026061 від
20.09.2011р. строк оплати сплив 20.10.2011р.;
- за видатковою накладною № ф-00039899 від
17.01.2012р. строк оплати сплив 16.02.2012р.
Отже, з урахуванням викладеного,
обов'язок відповідача щодо оплати
вартості поставленого позивачем
товару настав та відповідачем не
Оскільки, як підтверджено матеріалами
справи, свої зобов'язання відповідач за
Договором щодо повної оплати вартості
товару в строк визначений умовами
Договору не виконав, то заборгованість
останнього по оплаті вартості
продукції складає 4 388,23 грн.
Таким чином, з огляду на викладене,
позовні вимоги про стягнення з
відповідача основної суми
заборгованості в розмірі 4 388,23 грн. є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.
Окрім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача суму пені в
розмірі 336,64 грн. та суму штрафу в
У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено,
що якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
Пунктом 7.2. Договору сторони
встановили, що за несвоєчасну оплату за
даним Договором відповідач сплачує
позивачу пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від простроченої суми за кожен
день прострочення платежу. Сплата пені
не звільняє відповідача від сплати
основної суми заборгованості.
В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.
Перевіривши наведений позивачем в
позовній заяві розрахунок суми пені,
судом визнано його не обґрунтованим,
оскільки здійснений він за період
більший ніж у відповідача виникла
заборгованість та без врахування того,
що в 2011 році було 365 днів, а в 2012 році - 366
Таким чином, з огляду на викладене, за
порушення відповідачем строків оплати
вартості товару за Договором, до
стягнення з останнього підлягає сума
пені, нарахована наступним чином:
- за видатковою накладною №ф-00026061 від
- за період з 21.10.2011р. по 31.12.2012р. сума
пені дорівнює 103,17 грн. = 3 374,29 грн. (сума
бору) х 15,5 (подвійна облікова ставка
НБУ) х 72 (кількість днів прострочки)/ 365;
- за період з 01.01.2012р. по 22.03.2012р. сума
пені дорівнює 117,17 грн. = 3 374,29 грн. (сума
бору) х 15,5 (подвійна облікова ставка
НБУ) х 82 (кількість днів прострочки)/ 366;
- за період з 23.03.2012р. по 21.04.2012р. сума
пені дорівнює 41,48 грн. = 3 374,29 грн. (сума
бору) х 15,0 (подвійна облікова ставка
НБУ) х 30 (кількість днів прострочки)/ 366;
- за видатковою накладною № ф-00039899
- за період з 17.02.2012р. по 22.03.2012р. сума
пені дорівнює 15,02 грн. = 1 013,94 грн. (сума
бору) х 15,5 (подвійна облікова ставка
НБУ) х 35 (кількість днів прострочки)/ 366;
- за період з 23.03.2012р. по 17.08.2012р. сума
пені дорівнює 61,50 грн. = 1 013,94 грн. (сума
бору) х 15,0 (подвійна облікова ставка
НБУ) х 148 (кількість днів прострочки)/ 366.
Таким чином, згідно вищенаведених
розрахунків, загальна сума пені
становить 338,34 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право, зокрема, виходити за
межі позовних вимог, якщо це необхідно
для захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Однак, враховуючи те, що позивачем у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України не заявлялось клопотань про
можливість суду виходити за межі
позовних вимог, то до стягнення з
відповідача підлягає сума пені в
розмірі 336,64 грн., заявлена позивачем до
стягнення.

А тому, позовні вимоги в справі №910/1196/14
про стягнення з відповідача суми пені в
розмірі 336,64 грн. підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 7.3. Договору крім
пені, передбачені п. 7.2. у випадку
несвоєчасної оплати товару, відповідач
зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 5%
від вартості неоплаченого товару, а у
випадку повторного порушення - штраф у
розмірі 10% від вартості неоплаченого
товару.

Пунктом 4 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від
29.04.2013р. №01-06/767/2013 «Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» встановлено, що
чинне законодавство допускає
можливість одночасного стягнення з
учасника господарських відносин, що
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені, які не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності (див.
постанову Верховного Суду України від
27.04.2012 та постанову Вищого
господарського суду України від 12.06.2012
у справі №06/5026/1052/2011).

Таким чином, перевіривши наведений
позивачем розрахунок суми штрафу,
встановивши, що неоплата товару за
двома поставками є повторним
порушенням строків оплати товару у
відповідності до п. 7.3. Договору, суд
вважає позовну вимогу в справі №910/1196/14
про стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 438,82 грн. обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Позивачем також заявлено до стягнення
з відповідача суму 3% річних в розмірі
285,84 грн. та інфляційні втрати в розмірі
32,18 грн.

Положеннями статті 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем в
позовних матеріалах розрахунок 3%
річних, судом визнаного його не
обґрунтованим, оскільки нарахування 3%
річних було здійснено позивачем за
період більший ніж у відповідача
виникла заборгованість та без
врахування того, що в 2011 році було 365
днів, а в 2012 році - 366 відповідно.

З урахуванням викладеного, за
порушення відповідачем строків оплати
вартості продукції за Договором, до
стягнення з останнього підлягає сума 3%
річних, нарахована наступним чином:

- за видатковою накладною №ф-00026061 від
20.09.2011р.:

- за період з 21.10.2011р. по 31.12.2012р. сума
пені дорівнює 19,96 грн. = 3 374,29 грн. (сума
бору) х 3% річних х 72 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. сума
пені дорівнює 101,22 грн. = 3 374,29 грн. (сума
бору) х 3% річних х 366 (кількість днів
прострочки)/ 366;

- за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. сума
пені дорівнює 101,22 грн. = 3 374,29 грн. (сума
бору) х 3% річних х 365 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за період з 01.01.2014р. по 17.01.2014р. сума
пені дорівнює 4,71 грн. = 3 374,29 грн. (сума
бору) х 3% річних х 17 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за видатковою накладною № ф-00039899
від 17.01.2012р.:

- за період з 17.02.2012р. по 31.12.2012р. сума
пені дорівнює 26,51 грн. = 1 013,94 грн. (сума
бору) х 3% річних х 319 (кількість днів
прострочки)/ 366;

- за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. сума
пені дорівнює 30,41 грн. = 1 013,94 грн. (сума
бору) х 3% річних х 365 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за період з 01.01.2014р. по 17.01.2014р. сума
пені дорівнює 1,41 грн. = 1 013,94 грн. (сума
бору) х 3% річних х 17 (кількість днів
прострочки)/ 365;

Отже, загальна сума 3% річних, згідно
вищевикладених розрахунків, складає
285,44 грн., а тому, позовні вимоги в справі
№910/1196/14 про стягнення з відповідача
суми 3% річних в розмірі 285,84 грн.,
підлягають частковому задоволенню, а
саме в розмірі 285,44 грн.

Необхідно також зазначити, що
відповідно до п. 2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 сума боргу
з урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Перевіривши наведений позивачем в
позовних матеріалах розрахунок
інфляційних втрат, судом визнаного
його обґрунтованим, оскільки
нарахування інфляційних втрат було
здійснено позивачем в порядку
визначеному Листом Верховного суду
України №62-97р від 03.04.1997р.
«Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ».

А отже, за розрахунками позивача
(розрахунки наведені в позовних
матеріалах), на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України, на користь
позивача підлягає стягненню сума
інфляційних втрат, за розрахунками
позивача, в розмірі 32,18 грн.

За таких обставин, дослідивши всі
обставини справи, перевіривши їх
наявними в справі доказами, судом
встановлено, що позовні вимоги в справі
№910/1196/14 підлягають частковому
задоволенню, а саме в частині стягнення
з відповідача на користь позивача суми
основного боргу в розмірі 4 388,23 грн.,
суми пені в розмірі 336,64 грн., суми
штрафу в розмірі 438,82 грн., суми 3% річних
в розмірі 285,44 грн. та суми інфляційних
втрат в розмірі 32,18 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 1 826,86
грн., пропорційно сумі задоволених
позовних вимог, відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бєльвєдер» (, адреса: 01015, м. Київ, вул.
Цитадельна, 6/8) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім - «Фрегат» (, адреса:
02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1)
основний борг в розмірі 4 388,23 грн.
(чотири тисячі триста вісімдесят вісім
гривень 23 копійки), пеню в розмірі 336,64
грн. (триста тридцять шість гривень 64
копійки), штраф в розмірі 438,82 грн.
(чотириста тридцять вісім гривень 82
копійки), 3% річних в розмірі 285,44 грн.
(двісті вісімдесят п'ять гривень 44
копійки), інфляційні втрати в розмірі
32,18 грн. (тридцять дві гривні 18 копійок)
та судовий збір в розмірі 1 826,86 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять шість
гривень 86 копійок).

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.02.2014р.

Суддя
С.М.
Морозов