ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Справа № 922/3213/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Данилевський О.М.

від відповідача: не з'явився

розглянувши касаційні скарги
Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" та
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
03.12.2013р.

у справі № 922/3213/13 Господарського суду
Харківської області

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі"

про стягнення 390 711,04 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
Господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі"
основного боргу у розмірі 330341,97грн.,
інфляційних втрат у розмірі 1311,23грн.,
пені у розмірі 20032,01грн., 3% річних у
розмірі 4006,40грн., 7% штрафу у розмірі
35019,42грн..

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 15.10.2013р. (суддя
Смирнова О.В.) позов задоволено
частково, стягнуто з Комунального
підприємства Балаклійської районної
ради "Балаклійські теплові мережі" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 330341,97грн.
основного боргу, 18499,16грн. 7% штрафу,
1819,14грн. 3% річних, 7276,58грн. пені та
7287,40грн. судового збору. В стягненні
1311,23грн. інфляційних втрат, 12755,43грн.
пені, 2187,26грн. трьох відсотків річних,
16520,26 грн. штрафу відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 03.12.2013р. (судді:
Черленяк М.І., Камишева Л.М., Шепітько
І.І.) зазначене судове рішення
скасоване в частині вирішення спору
щодо стягнення сум пені, 7% штрафу,
інфляційних втрат та 3% річних. В цій
частині прийняте нове рішення, яким
стягнуто з Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" інфляційні
витрати у розмірі 1311,23грн., пеню у
розмірі 16025,61грн., 3% річних у розмірі
3205,12грн., 7% штрафу у розмірі 28015,54грн. та
судовий збір у розмірі 7815,00грн.

Не погоджуючись з прийнятою у справі
постановою, Комунальне підприємство
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст.ст. 334, 526, 692 Цивільного
кодексу України, ст. 43 Господарського
кодексу України, просить її скасувати,
а рішення суду першої інстанції
залишити в силі. В обґрунтування вимог
касаційної скарги заявник вказує на те,
що апеляційним господарським судом
залишено поза увагою ту обставину, що
остаточний розрахунок за отриманий
природний газ має здійснюватись на
підставі відповідного акта - приймання
передачі, який складається сторонами
щомісяця, тобто момент виникнення
зобов'язання оплати скаржник пов'язує
з датою підписання такого акта, а
відтак, на думку скаржника, апеляційним
господарським судом неправомірно
визнано правильність нарахування
позивачем неустойки, інфляційних втрат
та 3% річних, виходячи із строків оплати,
встановлених у договорі. Крім того,
відповідачем своєчасно, у
відповідності з умовами договору, були
надіслані позивачеві відповідні акти
приймання - передачі, які останнім
підписані в порушення умов договору із
значною затримкою, причини такої
затримки не були досліджені судом
апеляційної інстанції.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" також звернулось до
Вищого господарського суду України, в
якій, не погоджується з прийнятою у
справі постановою в частині відмови у
стягненні пені в розмірі 4006,40грн.,
штрафу у розмірі 7003,88грн. та 3% річних в
розмірі 801,28грн., просить її в цій
частині скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги щодо
стягнення вказаних сум коштів
задовольнити. В обґрунтування вимог
касаційної скарги заявник посилається
на норми ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 42, 218, 219, 233
Господарського кодексу України, ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши касаційні скарги,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" підлягає частковому
задоволенню, а касаційна скарга
Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

05 липня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(продавець) та Комунальним
підприємством Балаклійської районної
ради "Балаклійські теплові мережі"
(покупець) укладено Договір № 12-1172-БО.

Відповідно до п. 1. 1. Договору Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД або природний газ, видобутий
на території України підприємствами,
які не підпадають під дію ст. 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ за умови цього
Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що
продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем п. 6.1
умов цього Договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ України, що діяла у період,
за який сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до п. 7.2 Договору, за
прострочення відповідачем виконання
зобов'язання протягом 30 днів,
відповідач додатково повинен сплатити
штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

На виконання умов договору позивач у
жовтні-листопаді 2012 року поставив
відповідачеві природний газ на
загальну суму 690341,97грн., про що
сторонами підписані відповідні акти
приймання - передачі. Проте, відповідач
в порушення умов договору свій
обов'язок щодо оплати природного газу
виконав частково, перерахувавши на
розрахунковий рахунок позивача
грошову суму у розмірі 360000,00грн., у
зв'язку з чим на момент звернення з
позовною заявою утворилась
заборгованість у розмірі 330341,97грн.

Враховуючи наявність прострочення
виконання відповідачем сплати
основного боргу у визначений Договором
строк, позивачем нараховано до
стягнення з відповідача втрати від
інфляційних процесів у розмірі 1311,23грн.
та 3% річних у розмірі 4006,40грн., пеня у
розмірі 20032,01грн. та 7% штраф у розмірі
35019,42грн. Суд апеляційної інстанції
перевірив розрахунки вказаних сум та
визнав їх такими, що виконані у
відповідності до умов Договору і вимог
чинного законодавства та підтверджені
матеріалами справи.

За приписами статті 193 Господарського
кодексу України, статей 526, 629
Цивільного Кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором правові наслідки, зокрема
сплата неустойки - штрафу, пені, які
обчислюється відповідно до ст. 549 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу; якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України також визначено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Господарські суди дослідили наявність
підстав, передбачених ст. 233
Господарського кодексу України, ст. 551
Цивільного кодексу України для
зменшення розміру штрафних санкцій та
правомірно зменшили заявлені до
стягнення розмір пені та 7% штрафу на 20%,
з чим погоджується і суд касаційної
інстанції.

Отже, з урахуванням норм наведеного
законодавства та встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
щодо порушення відповідачем
зобов'язання за договором зі
своєчасності та повноти оплати за
отриманий товар, а також за наявності
підстав для зменшення розміру
заявленої до стягнення неустойки,
апеляційний господарський суд
правильно вирішив спір в частині
стягнення суми основного боргу та суми
неустойки.

Щодо стягнення сум інфляційних втрат
та 3% річних, судова колегія касаційної
інстанції виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вже зазначалося вище, апеляційний
господарський суд перевірив
правильність виконаних позивачем
розрахунків сум 3% річних та
інфляційних втрат та встановив, що суми
інфляційних втрат у розмірі 1311,23грн. та
3% річних у розмірі 4006,40грн. обраховані
правильно, з чим погоджується і суд
касаційної інстанції, однак відповідно
до абзацу другого резолютивної
частини постанови з відповідача на
користь позивача стягнуто лише 3205,12грн.
- 3% річних, тому оскаржена постанова
підлягає зміні в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
відповідної суми 3% річних.

Щодо доводів касаційної скарги
відповідача про те, що остаточний
розрахунок за отриманий природний газ
має здійснюватись на підставі
відповідного акта - приймання передачі,
який складається сторонами щомісяця,
тобто момент виникнення зобов'язання
оплати скаржник пов'язує з датою
підписання такого акта, а відтак, з
урахуванням такої дати слід
обраховувати і суми неустойки,
інфляційних втрат та 3% річних, то
судова колегія касаційної інстанції не
приймає ці доводи до уваги, оскільки
підписуючи на направляючи на адресу
позивача такий акт, відповідач таким
чином визнає поставлений позивачем
обсяг природного газу і у нього виникає
обов'язок оплатити вказаний в акті
приймання-передачі обсяг природного
газу у встановлений договором строк.
Більш того, як випливає із встановлених
судовими інстанціями обставин справи,
природний газ у вказаний період
постачався відповідачеві безперервно.

З урахуванням викладеного, касаційна
інстанція, перевіривши відповідно до
частини 2 статті 111-5 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскарженій
постанові, дійшла висновку про
відсутність підстав для її скасування.
Однак, як зазначалося вище, постанова
підлягає зміні в частині стягнення
суми 3% річних.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, ст. 111-9, 111-10, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального
підприємства Балаклійської районної
ради "Балаклійські теплові мережі"
залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 03.12.2013р. у
справі №922/3213/13 змінити, а саме: абзац
другий резолютивної частини постанови
викласти в наступній редакції:

Стягнути з Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" (64200,
Харківська область, м. Балаклія, вул.
Алієва, 72, п/р № 73 у ПАТ "Ощадбанку",
МФО 351823, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, р/р № 09 в ГОУ
"Промінвест банк України", МФО 300012, ) інфляційні витрати у
розмірі 1311,23 грн., пеню у розмірі
16025,61грн., 3% річних у розмірі 4006,40 грн., 7%
штрафу у розмірі 28015,54грн. та судовий
збір у розмірі 7815,00грн.

В решті постанову залишити без змін.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.