КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р. Справа№ 910/20412/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Чумацький шлях"

на рішення господарського суду міста
Києва від 10.12.2013р.

у справі № 910/20412/13 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Лан - Україна"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Чумацький шлях"

про стягнення 21 842,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю ,,Лан - Україна" (далі -
позивач) звернулось в господарський
суд міста Києва з позовом до Товариства
з обмеженою відповідальністю
,,Чумацький шлях" (далі - відповідач) про
стягнення заборгованості за договором
поставки № 436/10-П від 01.02.2011р. в розмірі 21
842,63 грн., з яких: 21 134,28 грн. - основний
борг, 576,39 грн. - пеня, 131,96 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.12.2013р. у справі

№ 910/20412/13 позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 21 134,28 грн. основної
заборгованості, 571,55 грн. - пені,
130,84 грн. - 3 % річних та судові витрати.

Мотивуючи зазначене рішення, суд
першої інстанції, пославшись на
встановлені ним обставини та умови
договору, положення ГК України і ЦК
України, дійшов висновку про
обгрунтованість позовних вимог у даній
справі та наявність правових підставі
для їх часткового задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить рішення господарського
суду міста Києва від 10.12.2013р. у справі №
910/20412/13 скасувати, прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги скаржник
зазначає, що він не погоджується з
прийнятим рішенням, оскільки воно
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, скаржник вказує, що
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню через невідповідність
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи, через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий суд визнав встановленими.

Відзиву на апеляційну скаргу не
надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено розгляд
скарги у справі на 18.02.2014р.

17.02.2014р. через відділ документального
забезпечення суду надійшло клопотання
відповідача, відповідно до якого він
просить відкласти розгляд справи у
зв'язку з хворобою представника
відповідача.

У судовому засіданні 18.02.2013р.
представник позивача заперечив проти
клопотання про відкладення та доводів
апеляційної скарги, представник
відповідача не з'явився, подавши
вищевказане клопотання.

Суд, розглянувши дане клопотання про
відкладення розгляду справи, вважає, що
у його задоволенні слід відмовити, з
огляду на таке.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

При цьому, нормами чинного
законодавства України не обмежено коло
осіб, які можуть представляти особу в
судовому процесі, тому неможливість
одного з представників відповідача
бути присутнім у судовому засіданні не
перешкоджає реалізації права учасника
судового процесу на участь у судовому
засіданні його іншого представника.

За таких обставин, незважаючи на те, що
представник відповідача у судове
засідання 18.02.2014р. не з'явився, наявні у
матеріалах справи документи достатні
для прийняття повного та
обґрунтованого судового рішення, а
неявка представника відповідача не
перешкоджає вирішенню справи по суті.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011
р. Пленуму Вищого господарського суду
України ,,Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Частиною 2 статті 101
ГПК України передбачено, що
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні докази у
справі, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2011р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю ,,Лан - Україна" (далі -
позивач, постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю ,,Чумацький
шлях" (далі - відповідач, покупець)
укладено договір поставки № 436/10-П (далі
- договір) (а.с. 11 - 12).

За умовами договору постачальник
зобов'язався передати товари народного
споживання у власність покупцеві
згідно накладних, а покупець
зобов'язався прийняти товар та
здійснити його оплату на умовах даного
договору (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 в редакції протоколу
розбіжностей від 01.02.2011р. до договору
(а.с. 13-16) найменування та кількість
товару визначаються замовленнями та
накладними. Накладні є невід'ємною
частиною договору.

Здавання-прийом товару здійснюється
уповноваженими представниками сторін,
відповідно до вимог діючого
законодавства, на складі покупця (п.3.2).

Згідно з п. 10.1 договору в редакції
протоколу розбіжностей від 01.02.2011р.
договір набирає чинності з моменту
підписання його уповноваженими
представниками сторін і діє до 31 грудня
2012р.

Додатковою угодою № 1 від 09.02.2012р. до
договору (а.с.17) сторони домовились
викласти п. 10.1 договору в наступній
редакції: ,,Даний договір набирає
чинності з моменту підписання його
уповноваженими представниками сторін
і діє до 31.03.2013р."

Додатковою угодою № 2 від 25.02.2013р. до
договору (а.с. 18) сторони домовились
продовжити дію договору до 31.03.2014р.

Позивачем у відповідності до умов
договору було поставлено відповідачу
товар на загальну суму 31 855,04 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними:

- № 80278961 від 03.07.2013р. на суму 4 723,50 грн.,

- № 80278962 від 03.07.2013р. на суму 4 456,66 грн.,

- № 80278963 від 03.07.2013р. на суму 1 836,14 грн.,

- № 80278964 від 03.07.2013р. на суму 680,98 грн.,

- № 80278965 від 03.07.2013р. на суму 3 195,76 грн.,

- № 80278966 від 03.07.2013р. на суму 2 187,41 грн.,

- № 80280598 від 17.07.2013р. на суму 986,11 грн.,

- № 80280599 від 17.07.2013р. на суму 342,90 грн.,

- № 80280600 від 17.07.2013р. на суму 1 402,37 грн.,

- № 80280605 від 17.07.2013р. на суму 1 561,31 грн.,

- № 80281415 від 25.07.2013р. на суму 304,61 грн.,

- № 80281416 від 25.07.2013р. на суму 304,61 грн.,

- № 80281417 від 25.07.2013р. на суму 304,61 грн.,

- № 80281418 від 25.07.2013р. на суму 304,61 грн.,

- № 80281430 від 25.07.2013р. на суму 304,61 грн.,

- № 80282775 від 07.08.2013р. на суму 611,28 грн.,

- № 80282777 від 07.08.2013р. на суму 2 167,33 грн.,

- № 80282779 від 07.08.2013р. на суму 1 929,54 грн.,

- № 80282787 від 07.08.2013р. на суму 1 172,38 грн.,

- № 80282790 від 07.08.2013р. на суму 2 701,18 грн.,

- № 80283170 від 09.08.2013р. на суму 377,14 грн. (а.с.
19 - 43).

Товар був прийнятий відповідачем, що
підтверджено підписами його
представників, а також відбитками
печаток та штампів відповідача на
вказаних видаткових накладних
(належним чином засвідчені копії
повідомлень про зразок печатки
(штампу), наданих покупцем
постачальнику, знаходяться в
матеріалах справи).

Відповідно до п. 6.3 договору в редакції
протоколу розбіжностей від 01.02.2011р. всі
розрахунки здійснюються виключно у
національній валюті України. Оплата за
товар здійснюється протягом 30
(тридцяти) календарних днів з дати
поставки (п. 3.3).

Відповідно до п. 3.3 договору в редакції
протоколу розбіжностей від 01.02.2011р.
датою поставки товару є дата товарної
(товарно-транспортної, видаткової)
накладної або дата поставки товару, яка
зазначена уповноваженим представником
покупця на товарній
(товарно-транспортній, видатковій)
накладній.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено часткову
оплату вартості поставленого
позивачем товару на суму 10 263,02 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями платіжних доручень: № 9105 від
16.09.2013р. на суму 4 796,26 грн., № 9267 від
19.09.2013р. на суму 5 066,76 грн., № 9571 від
25.09.2013р. на суму 200,00 грн., № 9630 від
26.09.2013р. на суму 200,00 грн.

Таким чином, вартість неоплаченого
відповідачем товару складає

21 592,02 грн. (31 855,04 грн. - 10 263,02 грн.).

Крім того, сторони підписали 08.10.2013р.
акт звірки (а.с. 43-44), який підписаний
представниками сторін та скріплений їх
печатками, з якого вбачається, що за
відповідачем рахується заборгованість
в розмірі 21 134,28 грн. з урахуванням
залишку оплат, проведених відповідачем
за попередні поставки.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки № 436/10-П від 01.02.2011р. в частині
своєчасної та повної оплати за
поставлений товар, внаслідок чого, як
зазначає позивач, у відповідача
виникла заборгованість у сумі 21 134,28
грн. У зв'язку з простроченням боржника
та порушенням своїх зобов'язань,
позивачем нараховано пеню у розмірі
576,39 грн. та 131,96 грн. - 3% річних, які він
просить стягнути з відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позовних
вимог, вказав, що позивачем не доведено
факт поставки товару відповідачу,
оскільки, на його думку, подані до
матеріалів справи видаткові накладні
підписані невстановленими особами, а
матеріали справи не містять
довіреностей або інших доказів на
підтвердження повноважень осіб
отримувати товар за видатковими
накладними.

Суд першої інстанції частково
задовольнив позовні вимоги, зазначаючи
про їх обґрунтованість та доведеність.

Враховуючи встановлені у даній справі
обставини та наявні докази, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо наявності
підстав для часткового задоволення
позову, враховуючи таке.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, правовідносини між
сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, з урахуванням п. 6.3 договору, строк
виконання зобов'язання відповідача
щодо оплати вартості поставленого
позивачем товару сплив, а тому
прострочення строку оплати вартості
товару за договором у відповідача
перед позивачем виникло:

- за видатковою накладною №80278961 від
03.07.2013р. - 03.08.2013р.,

- за видатковою накладною №80278962 від
03.07.2013р. - 03.08.2013р.,

- за видатковою накладною №80278963 від
03.07.2013р. - 03.08.2013р.,

- за видатковою накладною №80278964 від
03.07.2013р. - 03.08.2013р.,

- за видатковою накладною №80278965 від
03.07.2013р. - 03.08.2013р.,

- за видатковою накладною №80278966 від
03.07.2013р. - 03.08.2013р.,

- за видатковою накладною №80280598 від
17.07.2013р. - 17.08.2013.,

- за видатковою накладною №80280599 від
17.07.2013р. - 17.08.2013.,

- за видатковою накладною №80280600 від
17.07.2013р. - 17.08.2013.,

- за видатковою накладною №80280605 від
17.07.2013р. - 17.08.2013.,

- за видатковою накладною №80281415 від
25.07.2013р. - 25.08.2013.,

- за видатковою накладною №80281416 від
25.07.2013р. - 25.08.2013.,

- за видатковою накладною №80281417 від
25.07.2013р. - 25.08.2013.,

- за видатковою накладною №80281418 від
25.07.2013р. - 25.08.2013.,

- за видатковою накладною №80281430 від
25.07.2013р. - 25.08.2013.,

- за видатковою накладною №80282775 від
07.08.2013р. - 07.09.2013.,

- за видатковою накладною №80282777 від
07.08.2013р. - 07.09.2013.,

- за видатковою накладною №80282779 від
07.08.2013р. - 07.09.2013.,

- за видатковою накладною №80282787 від
07.08.2013р. - 07.09.2013.,

- за видатковою накладною №80282790 від
07.08.2013р. - 07.09.2013.,

- за видатковою накладною №80283170 від
09.08.2013р. - 09.09.2013.

Відповідач свої зобов'язання за
договором щодо повної оплати вартості
товару в строк визначений договором не
виконав.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідача 21 134,28 грн.
основного боргу за договором поставки
є обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню, про що вірно зазначив суд
першої інстанції.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача суму пені в
розмірі 576,39 грн. та 3% річних в розмірі
131,96 грн.

Суд першої інстанції частково
задовольнив вказані позовні вимоги,
стягнувши з відповідача на користь
позивача 571,55 грн. пені та 130,84 грн. 3%
річних.

У відповідності до ст. 230 ГК України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом (неустойка,
штраф, пеня), іншими законами або
договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 8.2 договору в редакції
протоколу розбіжностей від 01.02.2011р.
сторони встановили, що у випадку
порушення терміну оплати за
поставлений товар (п.6.3 договору)
покупець за кожний день прострочення
платежу, сплачує постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення, від суми
заборгованості.

Колегія суддів зазначає, що у даній
справі судом встановлено, що
відповідач свій обов'язок по сплаті за
отриманий товар за договором не
виконав належним чином, своєчасну
оплату не здійснив. У зв'язку з цим
нарахування позивачем пені та 3% річних
є правомірним.

Перевіривши розрахунки суми пені та 3%
річних, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що дані вимоги підлягають частковому
задоволенню, а саме в сумі - 571,55 грн. -
пеня, 130,84 грн. - 3% річних.

Обгрунтовучи доводи апеляційної
скарги, відповідач посилається на те,
що позивачем не було доведено факт
поставки товарів відповідачу,
оскільки, на його думку, видаткові
накладні подані позивачем до
матеріалів справи підписані не
встановленими особами, у названих
накладних не містяться прізвища осіб,
що отримували товар, а матеріали справи
не містять довіреностей або інших
доказів того, що вказані особи
уповноважені на одержання товару від
позивача.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами скаржника та вважає їх
необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до п. 1.3 договору право
власності на товар переходить з
моменту підписання уповноваженими
представниками сторін накладних, які
засвідчують момент передачі товару.

Відповідно до ст. 1 закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 вказаного закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

У відповідності до п. 2.2 Положення
первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції (п. 2.4
Положення).

Зважаючи на положення чинного
законодавства, посилання відповідача
на те, що видаткові накладні не мають
необхідних реквізитів і не можуть
вважатись первинними документами, що
підтверджують здійснення
господарських операцій по договору є
необґрунтованими та спростовуються
матеріалами справи.

Крім того, в акті звірки, підписаному
обома сторонами, міститься посилання
на всі видаткові накладні, надані
позивачем, із зазначенням їх дати і
номера, що підтверджує факт
оприбуткування товару за названими
накладними в бухгалтерському обліку
відповідача.

Всі видаткові накладні містять підпис
та печатку відповідача, печатки на них
відповідають зразкам печаток, які
зазначені в повідомленнях про зразок
печатки (штампу), наданих відповідачем
позивачу згідно з Інструкцією про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996р. № 99.

Щодо відсутності довіреності на
отримання товарно - матеріальних
цінностей, то колегія суддів звертає
увагу, що згідно з п.13 названої
Інструкції при централізовано -
кільцевих перевезеннях цінностей
підприємствам їх відпуск
постачальниками може здійснюватися
без довіреності, якщо одержувач
цінностей за підписом керівника і
головного бухгалтера підприємства або
інших осіб, які уповноважені
підписувати довіреності, повідомив
постачальника про зразок печатки
(штампу), якою матеріально
відповідальна особа, що буде приймати
цінності, завіряє на супровідних
документах (накладній, акті, ордері
тощо) свій підпис про одержання
цінностей.

В матеріалах справи містяться
повідомлення про зразки печатки
(штампу) відповідача.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги не є обґрунтованими з підстав
наведених вище, а тому колегією суддів
відхиляються. У зв'язку з цим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду м. Києва від
10.12.2013р. у справі № 910/20412/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обґрунтованим, а тому не підлягає зміні
або скасуванню з підстав, передбачених
ст. 104 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю ,,Чумацький
шлях" - залишити без задоволення, а
рішення господарського суду м. Києва
від 10.12.2013 р. у справі № 910/20412/13 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз

Повний текст складено та підписано
19.02.2014р.