ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 14/53

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

Головуючого судді
Давид Л.Л.

Суддів
Данко Л.С.

Юрченка Я.О.

При секретарі судового засідання
Карнидал
Л.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Районного відділу державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції №
8-168/13 від 19.12.2013р.

на ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 09.12.2013р.

у справі № 14/53 (суддя - В.І. Карпинець)

за скаргою Публічного акціонерного
товариства „Закарпаттяобленерго", с.
Оноківці Ужгородського району (нове
найменування замість Відкритого
акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
„Закарпаттяобленерго", м.
Ужгород-Оноківці) від 04.11.2013р. №113-25/12002
на неправомірні дії (бездіяльність)
районного відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
щодо самостійного не скасування
виконавчих документів - постанов РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ від 22.10.2013р. ВП
№22556055 про стягнення з боржника
виконавчого збору та про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій по справі №14/53

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Спец - Контакт", м.
Донецьк

до Відкритого акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
„Закарпаттяобленерго", м. Ужгород -
Оноківці

про стягнення заборгованості у
загальній сумі 255 760,20 грн. (в тому
числі сума 231 403, 84 грн.- основний
борг, сума 2892, 50 грн. - три проценти
річних, сума 2082, 63 грн. - індекс інфляції
та сума 19381, 22 грн. - пеня).

за участю представників сторін:

від скаржника: не з'явились;

від позивача:не з'явились;

від відповідача: Гусак С.М. -
представник (довіреність №84 від
02.01.2014р.).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 09.12.2013р. у
справі №14/53 (суддя - В.І. Карпинець)
скаргу Публічного акціонерного
товариства „Закарпаттяобленерго" від
04.11.2013р. №113-25/12002 задоволено: визнано
неправомірними дії Районного відділу
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції щодо винесення
Постанов від 22.10.2013р. ВП №22556055 про
стягнення з боржника виконавчого
збору та про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій,
скасовано Постанови РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ від 22.10.2013р. ВП
№22556055 про стягнення з боржника
виконавчого збору та про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій.

Приймаючи вказану ухвалу, місцевий
господарський суд виходив з того, що
державним виконавцем РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ не було вжито
жодних заходів примусового виконання
рішення господарського суду
Закарпатської області від 30.09.2010р. у
справі №14/53, передбачених вимогами ст.32
Закону України "Про виконавче
провадження", а боржник у добровільному
порядку виконав зобов'язання перед
стягувачем 18.10.2013р. Відтак, дії РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ щодо винесення
Постанов від 22.10.2013р. ВП №22556055 про
стягнення з боржника виконавчого
збору та про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій є
неправомірними.

Не погодившись з вказаною ухвалою
місцевого господарського суду,
Районний відділ державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції звернувся до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалу
господарського суду Закарпатської
області від 09.12.2013р. у даній справі
скасувати з підстав порушення
місцевим господарським судом норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нову, якою у задоволенні
скарги Публічного акціонерного
товариства „Закарпаттяобленерго"
відмовити.

Вимоги апеляційної скарги ґрунтуються
на тому, зокрема, що на момент винесення
Постанов від 22.10.2013р. ВП №22556055 до
державного виконавця не надходило
жодних повідомлень про добровільне
виконання боржником рішення суду.
Відтак, на переконання скаржника,
скасовані оскаржуваною ухвалою
постанови були винесені державним
виконавцем у відповідності до вимог
ст.ст. 28, 41 Закону України "Про виконавче
провадження".

Публічне акціонерне товариство
"Закарпаттяобленерго" у відзиві на
апеляційну скаргу вих. №6-5-86 від
31.01.2014р. (вх. № ЛАГС 01-04/591/14) зазначило, що
у РВ ДВС Ужгородського МРУЮ не було
підстав для винесення Постанов від
22.10.2013р. ВП №22556055 про стягнення з
боржника виконавчого збору та витрат
на проведення виконавчих дій, оскільки
державним виконавцем не проводилось
виконавчих дій з примусового виконання
рішення суду, а зобов'язання перед
стягувачем ним виконано в
добровільному порядку. Відтак, просить
ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 09.12.2013 р. у
справі №14/53 залишити без змін з підстав
її законності та обгрунтованості, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач своїм правом, наданим ст. 96
Господарського процесуального кодексу
не скористався, відзиву на апеляційну
скаргу не подав.

В судове засідання 17.02.2014р. з'явився
представник Відкритого акціонерного
товариства „Енергопостачальна
компанія „Закарпаттяобленерго", який
підтримав викладене у відзиві на
апеляційну скаргу. Апелянт участі
свого представника в судове засідання
не забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи ухвалами Львівського
апеляційного господарського суду від
21.01.2014р. та від 03.02.2014р. (а. с. 81), в яких
участь представників сторін
обов'язковою не визнавалась.

Крім того, ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
03.02.2014р. апелянту роз'яснено порядок та
розмір сплати судового збору, однак
такий залишився не сплаченим.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваної ухвали, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржувана
ухвала місцевого господарського суду
не підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Закарпатської області від 30.09.2010р. у
справі №14/53 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю „Спец -
Контакт" до Відкритого акціонерного
товариства „Енергопостачальна
компанія „Закарпаттяобленерго"
задоволено частково: стягнуто з
відповідача на користь позивача 139
978,97 грн. (в тому числі: 131 403,84грн. -
основний борг, 2892,50 грн. - три проценти
річних, 2082,63 грн. - інфляційні втрати та
3600грн. - пеня), 1407грн. часткового
відшкодування витрат по сплаченому
державному миту та 130грн. часткового
відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

15 жовтня 2010р. на виконання зазначеного
рішення суду від 30.09.2010р. господарським
судом Закарпатської області було
видано наказ №14/53.

12 листопада 2010р. головним державним
виконавцем районного відділу
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції (далі - РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ) винесено Постанову
ВП №22556055 про відкриття виконавчого
провадження з виконання наказу
господарського суду Закарпатської
області від 15.10.2010р. №14/53 та надано
боржнику - ВАТ ЕК "Закарпаттяобленерго"
строк для добровільного виконання
рішення суду до 19.11.2010р.

22 листопада 2010р. державним виконавцем
РВ ДВС Ужгородського МРУЮ, на підставі
п.15 ч.1 ст.34, ст.36 Закону України "Про
виконавче провадження", винесено
постанову про зупинення виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду
Закарпатської області від 15.10.2010р. №14/53
у зв'язку з включенням боржника до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

У зв'язку із усуненням обставин, які
слугували підставою для зупинення
виконавчого провадження, 08.02.2013р.
державним виконавцем РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ винесено постанову
ВП №22556055 про поновлення виконавчого
провадження з виконання наказу
господарського суду Закарпатської
області від 15.10.2010р. №14/53.

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 18.04.2013р. у
справі №14/53 було відстрочено виконання
рішення господарського суду
Закарпатської області від 30.09.2010р. у
даній справі до 01.10.2013р.

18 жовтня 2013р. боржник добровільно
виконав рішення господарського суду
Закарпатської області від 30.09.2010р. у
даній справі частково, сплативши на
розрахунковий рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спец-Контакт" заборгованість у сумі 131
403, 84грн., що підтверджується платіжним
дорученням №7970 від 18.10.2013р.

З огляду на наведене, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Спец-Контакт" звернулось до РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ з заявою вих.№78 від
04.11.2013р. про відмову від стягнення з ПАТ
"Закарпаттяобленерго" залишку боргу у
сумі 10112, 13 грн. та повернення йому
наказу господарського суду
Закарпатської області від 15.10.2010р. №14/53
на підставі ст.ст.12, 47 Закону України
"Про виконавче провадження" (а. с. 12).

22 жовтня 2013р. державним виконавцем РВ
ДВС Ужгородського МРУЮ винесено
постанови ВП №22556055 про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 19, 35 грн. та
виконавчого збору у розмірі 14151, 50 грн.

4 листопада 2013р. ПАТ
"Закарпаттяобленерго" звернулось до РВ
ДВС Ужгородського МРУЮ з листом за
№113-25-11998, яким повідомило про
добровільне виконання рішення суду та
просило скасувати постанови ВП №22556055
від 22.10.2013 (а. с. 13).

Зазначені вище постанови РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ скасовані не були,
що і слугувало підставою для звернення
ПАТ "Закарпаттяобленерго" до
господарського суду Закарпатської
області зі скаргою на дії
(бездіяльність) органу ДВС в порядку
ст.121-2 ГПК України.

При перегляді ухвали місцевого
господарського суду в апеляційному
порядку, судова колегія керувалась
наступним.

Відповідно до ст. 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

За приписами ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 27 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення, державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення. У разі
отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Частиною 1 ст. 28 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
у разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

З приписів пункту 3 частини 1 ст. 43
Закону України "Про виконавче
провадження" вбачається, що виконавчий
збір стягується у розмірі 10 відсотків
фактично стягнутої суми.

Тобто, виходячи із змісту наведених
норм законодавства, виконавчий збір та
витрати на проведення виконавчих дій
стягуються державним виконавцем з
боржника виключно у разі невиконання
останнім виконавчого документа, з
метою виконання якого відкрито
виконавче провадження, у строк,
встановлений державним виконавцем, а
також, у випадку вжиття державним
виконавцем заходів, спрямованих на
примусове виконання виконавчого
документа - рішення суду.

Згідно зі ст. 32 Закону України "Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що 18.10.
2013р. боржник добровільно виконав
рішення господарського суду
Закарпатської області від 30.09.2010р. у
даній справі частково, сплативши на
розрахунковий рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спец-Контакт" заборгованість у сумі 131
403,84грн. Від стягнення з ПАТ
"Закарпаттяобленерго" залишку боргу у
сумі 10112,13 грн. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спец-Контакт"
відмовилось заявою вих.№78 від 04.11.2013р.,
що не заперечується Державною
виконавчою службою.

Доказів про вжиття державним
виконавцем заходів щодо примусового
виконання рішення суду у порядку,
визначеному Законом України "Про
виконавче провадження", РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ суду не подало.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про відсутність
правових підстав для винесення РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ постанов про
стягнення з боржника виконавчого збору
та витрат на проведення виконавчих дій.

Твердження ж скаржника про те, що
постанови від 22.10.2013р. ВП №22556055
винесені державним виконавцем у
відповідності до вимог ст.ст. 28, 41
Закону України "Про виконавче
провадження", оскільки на момент їх
винесення до державного виконавця не
надходило жодних повідомлень про
погашення боржником суми боргу
розцінюються колегією суддів як
безпідставні та необґрунтовані з
огляду на те, що вказані обставини не
можуть слугувати підставою для
стягнення з боржника виконавчого збору
та витрат на проведення виконавчих дій.
Натомість єдиною законною підставою
для стягнення з боржника вказаних
витрат є вжиття державним виконавцем
заходів, спрямованих на примусове
виконання виконавчого документа,
доказів вжиття яких не подано
державним виконавцем ні суду першої
інстанції, ні апеляційному
господарському суду.

Окрім того, як вбачається з Постанови
РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 22.10.2013р.
ВП №22556055 про стягнення з боржника
виконавчого збору, така винесена
державним виконавцем у зв'язку з
невиконанням боржником наказу
господарського суду Закарпатської
області від 15.10.2010р. №14/53 в самостійному
порядку та у строк визначений
постановою про відкриття виконавчого
провадження а. с. - 53, тобто до 19.11.2010р.

Проте, ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 18.04.2013р. у
справі №14/53 було відстрочено виконання
рішення господарського суду
Закарпатської області від 30.09.2010р. у
даній справі до 01.10.2013р.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає безпідставним посилання
державного виконавця, як на підставу
для стягнення з боржника виконавчого
збору, невиконання останнім
виконавчого документа у строк,
визначений постановою про відкриття
виконавчого провадження.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Скаржник не надав суду апеляційної
інстанції доказів на спростування
висновків місцевого господарського
суду, викладених в оскаржуваній ухвалі
господарського суду Закарпатської
області від 09.12.2013р. у даній справі.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
доводами апеляційної скарги
правомірності висновків суду першої
інстанції не спростовано, обставини,
які відповідно до статті 104
Господарського процесуального кодексу
України є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції, в
порядку статтей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України,
апелянтом не доведено, а оскаржувана
ухвала прийнята у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, фактичними
обставинами та матеріалами справи,
апеляційний господарський суд підстав
для задоволення апеляційної скарги та
скасування ухвали місцевого
господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору за перегляд
ухвали місцевого господарського суду в
апеляційному порядку, у відповідності
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, відносяться на
скаржника.

Районним відділом державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції, в
порушення вимог ч.3 ст.94 ГПК України, не
додано до апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду Закарпатської
області від 09.12.2013р. у справі №14/53
доказів сплати судового збору у
встановленому Законом України "Про
судовий збір" порядку та розмірі.

З огляду на наведене, ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014р. у
справі №14/53 апелянта зобов'язано в
строк до 14.02.2014р. сплатити судовий збір
за перегляд ухвали в апеляційному
порядку в розмірі 573,50 грн. та подати
докази про його сплату.

Проте, апелянт вимог ухвали суду не
виконав, доказів сплати судового збору
у встановленому Законом України "Про
судовий збір" порядку та розмірі не
подав.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України" у випадку коли передбачені п.2
і 3 ч.1 ст. 97 ГПК України підстави
повернення апеляційної скарги
виявлені судом апеляційної інстанції
після прийняття апеляційної скарги,
суд витребовує від особи, яка подала
скаргу, докази сплати судового збору у
встановленому порядку і розмірі. У разі
неподання таких доказів скарга
залишається без розгляду на підставі
п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України, а у випадку
несплати судового збору у
встановленому законом розмірі суд
також має право стягнути недоплачену
суму збору за результатами
апеляційного провадження.

Враховуючи наведене та положення
ст.ст.44, 49 ГПК України, Закону України
"Про судовий збір", з скаржника в Доход
державного бюджету України слід
стягнути 573, 50 грн. судового збору за
перегляд ухвали господарського суду
Закарпатської області від 09.12.2013р. у
справі №14/53 в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, - Львівський апеляційний
господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 09.12.2013 р. у
справі №14/53 залишити без змін,
апеляційну скаргу Районного відділу
державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції № 8-168/13 від 19.12.2013р. -
без задоволення.

2. Стягнути з Районного відділу
державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції (88000, м. Ужгород,
пл.Ш.Петефі, 14 ідентифікаційний код
35045464). в доход Державного бюджету
України (УДКСУ у Личаківському районі
м. Львова; Банк -ГУДКСУ у Львівській
області; МФО банку - 825014; код отримувача
(ЄДРПОУ) 38007620; рахунок № 2006) 573, 50
грн. судового збору за перегляд ухвали
в апеляційному порядку.

3. На виконання постанови
місцевому господарському суду видати
відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття.

5. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України в порядку
та строки, передбачені статтями 109-110
Господарського процесуального кодексу
України.

повний текст постанови підписано 19.02.2014
р.

Головуючий суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Данко Л.С.

Суддя
Юрченко Я.О.