КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа№ 54/455

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Суліма В.В.

Тарасенко К.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 12.11.2013
року по справі № 54/455 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15», м. Київ, на
рішення господарського суду міста
Києва від 20.01.2012 року (оформленого
відповідно до ст. 83 ГПК України 27.01.2012
року) по справі № 54/455 (суддя - Шкурдова
Л.М.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Київенерго», м. Київ

до об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку

«Молодіжний-15», м. Київ

про стягнення 140 427,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Молодіжний-15» про стягнення 140 427,08 грн.
заборгованості за договором № 540098 від
01.06.2004 року та платежів, пов'язаних з
неналежним виконанням відповідачем
умов цього договору.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.01.2012 року позов задоволено
частково, стягнуто з об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» на користь
публічного акціонерного товариства
«Київенерго» 86 279,49 грн. боргу за
спожиту теплову енергію, 14 617,12 грн.
інфляційних втрат, 6 707,76 грн. 3 % річних, 1
919,32 грн. пені, 1 270,71 грн. витрат по сплаті
державного мита та 213,49 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, відповідач, об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15», м. Київ,
звернувся з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду та просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва та прийняти нове, яким у
позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи. Скаржник зазначає, що місцевим
господарським судом не встановлено, що
позивачем були встановлені тарифи на
підставі недійсних розпоряджень. Крім
того, судом першої інстанції не
досліджено обставини, що має значення
для правильного вирішення справи, а
саме, сума, яка відповідно до
оскаржуваного рішення підлягає
стягненню значно завищена, адже при
розрахунку навантаження гарячого
водопостачання приміщень позивач
приймає за об'єми навантаження чітко
невизначену одиницю, оскільки ним не
наведено методики нарахувань.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2012 року по
справі № 54/455 апеляційну скаргу
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Молодіжний-15», м. Київ, прийнято до
провадження і призначено перегляд
рішення на 28.02.2012 року.

До канцелярії Київського апеляційного
господарського суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
призначення апеляційним господарським
судом судової експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.02.2012 року
зупинено апеляційне провадження за
апеляційною скаргою приватного
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Молодіжний-15», м. Київ, та призначено
по справі № 54/455 судово-економічну
експертизу.

Матеріали справи для проведення
експертизи були направлені до
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз.

08.05.2012 року на адресу Київського
апеляційного господарського суду
надійшов відвід від об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15», який заявлено
судовому експерту.

З огляду на зазначене, головуючим
суддею було направлено лист до
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз з
проханням повернути матеріали справи
№ 54/455 до Київського апеляційного
господарського суду для вирішення
питання щодо відводу судового
експерта.

09.07.2012 року зазначену справу було
повернуто до суду.

Відповідно до розпорядження секретаря
палати Київського апеляційного
господарського суду від 10.07.2012 року у
зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А. на
лікарняному та з метою дотримання
строків розгляду справи, здійснено
заміну у складі колегії суддів,
відповідно до якого перегляд рішення
здійснюється головуючим суддею -
Яковлєвим М.Л., суддями - Майданевичем
А.Г., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.07.2012 року
заяву про відвід судового експерта по
справі № 54/455 залишено без задоволення.

Матеріали справи повторно були
направлені до Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз для проведення експертизи.

01.08.2012 року на адресу Київського
апеляційного господарського суду
повторно надійшов відвід від
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Молодіжний-15», який заявлено судовому
експерту.

Відвід мотивовано тим, що відповідачу
стали відомі обставини, що виключають
можливість проведення експертизи
старшим судовим експертом Київського
НДІ судових експертиз Переймивовк Т.А.,
оскільки аналогічні питання було
поставлено в справі № 9/72-64/308, однак їх
залишено без виконання у зв'язку з
відсутністю в інституті відповідної
проектно-лабораторної бази та
відповідних фахівців.

З огляду на зазначене, головуючим
суддею було направлено лист до
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз з
проханням повернути матеріали справи
№ 54/455 до Київського апеляційного
господарського суду для вирішення
питання щодо відводу судового
експерта.

30.08.2012 року зазначену справу було
повернуто до суду.

Відповідно до розпорядження Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 04.09.2012 року у
зв'язку з перебуванням судді Тарасенко
К.В. у відпустці та з метою дотримання
строків розгляду справи, здійснено
заміну у складі колегії суддів,
відповідно до якого перегляд рішення
здійснюється головуючим суддею -
Яковлєвим М.Л., суддями - Авдеєвим П.В.,
Майданевичем А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.09.2012 року
заяву про відвід судового експерта по
справі № 54/455 повторно залишено без
задоволення.

Матеріали справи втретє були
направлені до Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз для проведення експертизи.

До Київського апеляційного
господарського суду надійшли письмові
пояснення Голови правління об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» від 12.11.2012 року,
в яких зазначено, що загальними зборами
відмовлено у запроваджені разового
цільового внеску на оплату судових
експертиз у справах за позовами
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Молодіжний-15».

З огляду на зазначене, головуючим
суддею листом повідомлено Київський
науково-дослідного інституту судових
експертиз щодо відсутності у
відповідача можливості виконати
вимогу ухвали Київського апеляційного
господарського суду від 28.02.2012 року в
частині оплати виконання експертизи.

26.12.2012 року справу було повернуто до
Київського апеляційного
господарського суду без виконання.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.01.2013 року
поновлено апеляційне провадження за
апеляційною скаргою приватного
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Молодіжний-15», м. Київ, та призначено
судове засідання на 22.01.2013 року о 10:00.

У зв'язку з перебуванням суддів
Яковлєва М.Л. та Авдеєва П.В. на
лікарняному, розпорядженням секретаря
палати Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2013 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 54/455 колегію суддів у
складі головуючий суддя Куксов В.В.,
судді Гончаров С.А. та Майданевич А.Г.

22.01.2013 року представником відповідача
через канцелярію суду подано письмові
пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2013 року по
справі № 54/455 зазначеною колегією
прийнято апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» до провадження.

У судовому засіданні, призначеному на
22.01.2013 року, відкладено розгляд справи
на 05.02.2013 року у зв'язку з неявкою
представників позивача.

В зв'язку з виходом судді Яковлєва М.Л. з
лікарняного, розпорядженням секретаря
палати Київського апеляційного
господарського суду від 05.02.2013 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 54/455 колегію суддів у
складі головуючого судді Яковлєва М.Л.,
суддів Гончарова С.А., Майданевича А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.02.2013 року по
справі № 54/455 зазначеною колегією
прийнято апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» до провадження.

У судовому засіданні, призначеному на
05.02.2013 року, оголошено перерву у
судовому засіданні до 05.03.2013 року.

В зв'язку з перебуванням судді
Майданевича А.Г., розпорядженням голови
Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2013 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 54/455 колегію суддів у
складі головуючого судді Яковлєва М.Л.,
суддів Гончарова С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2013 року по
справі № 54/455 зазначеною колегією
прийнято апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2013 року
зупинено апеляційне провадження за
апеляційною скаргою приватного
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Молодіжний-15», м. Київ, та призначено
по справі № 54/455 судово-економічну
експертизу.

13.03.2013 року матеріали справи для
проведення експертизи були направлені
до Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз.

16.09.2013 року до Київського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання судового експерта, який
проводить експертизу по даній справі,
про витребування додаткових
документів, необхідних надання
висновку судово-економічної
експертизи.

У відповідності до п. 11 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи" у разі коли для вирішення
поставлених перед експертом питань
йому необхідні додаткові матеріали
(документи, зразки тощо) він з огляду на
положення частини четвертої статті 31
ГПК вправі просити господарський суд
про їх надання.

Водночас законом не передбачено
повноважень судового експерта щодо
витребування та одержання додаткових
матеріалів безпосередньо від
учасників судового процесу.

Тому господарський суд не може
покладати на останніх обов'язок
надавати додаткові матеріали
безпосередньо експертові на його
вимогу.

Клопотання судового експерта про
надання додаткових матеріалів
розглядається господарським судом
після поновлення провадження у справі;
за необхідності для розгляду такого
клопотання суд може витребувати
матеріали справи з експертної
установи, а також повідомити учасників
судового процесу про час і місце
проведення відповідного судового
засідання.

Після розгляду клопотання провадження
у справі знову зупиняється, а матеріали
справи, якщо вони витребувалися судом,
надсилаються до експертної установи.

У зв'язку з чим листом № 09-23/3751 від 19.09.2013
року судом було витребувано справу.

04.10.2013 року зазначену справу було
повернуто до Київського апеляційного
господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.10.2013 року
поновлення апеляційне провадження та
призначено розгляд справи на 12.11.2013
року.

11.11.2013 року від об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» надійшли
письмові пояснення та додатковими
документами на виконання вимог ухвали
суду.

У зв'язку з перебуванням судді
Гончарова С.А. у відпустці
розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 року
здійснено заміну судової колегії та
для розгляду апеляційної скарги по
справі № 54/455 сформовано колегію суддів
у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л.,
судді Авдеєв П.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 року по
справі № 54/455 зазначеною колегією
прийнято апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» до провадження.

У судовому засіданні, призначеному на
12.11.2013 року, оголошено перерву до 26.11.2013
року.

Відповідно до розпорядження Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 року у
зв'язку з перебуванням судді Авдеєва
П.В. на лікарняному та з метою
дотримання строків розгляду справи,
здійснено заміну у складі колегії
суддів, відповідно до якого перегляд
рішення здійснюється головуючим
суддею - Яковлєвим М.Л., суддями -
Сулімом В.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 року по
справі № 54/455 зазначеною колегією
прийнято апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 року
призначено судово-економічну
експертизу.

Матеріали справи були направлені до
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз для
проведення експертизи.

20.01.2014 року від Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз надійшов висновок з
матеріалами справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014 року
поновлено апеляційне провадження та
призначено розгляд справи на 11.02.2014
року.

Публічним акціонерним товариством
«Київенерго», м. Київ, на підставі ст. 96
ГПК України не надало суду заперечень
на апеляційну скаргу.

Представник відповідача був присутнім
в судовому засіданні та надав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського суду міста
Києва від 20.01.2012 року скасувати та
прийняти нове, яким у позові відмовити
повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні надав свої пояснення та
просив рішення господарського суду
міста Києва від 20.01.2012 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15» - без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступ представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
20.01.2012 року по справі № 54/455 -
залишається без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

01.06.2004 року між акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (позивач,
енергопостачальна організація) та
об'єднанням співвласників
багатоквартирного будинку
«Молодіжний-15» (відповідач, абонент)
укладено договір № 540098 на постачання
теплової енергії у гарячій воді,
відповідно до умов якого
енергопостачальна організація
зобов'язується виробити та поставити
теплову енергію відповідно до умов
цього договору, а абонент
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених в
договорі.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України
договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання, до яких
відноситься спірний Договір,
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

За умовами ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором визнається домовленість
двох чи більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Його зміст складають умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Виникнення прав за договором залежить
від покладених ним на сторін
обов'язків, які у сукупності і
визначають правову природу договору.

Предметом договору є постачання
позивачем за плату теплової енергії
відповідачу у вигляді гарячої води,
тобто за своєю правовою природою він є
договором енергопостачання (параграф 3
глави 29 Господарського кодексу
України), платником за яким є сторона за
договором, на користь якої він
укладений, тобто відповідач.

Відповідно до п. 2.2.1 договору № 540098
енергопостачальна організація
зобов'язується постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
додатком № 1 до цього договору

Між сторонами укладено додатки до
договору № 540098, якими визначено
кількість, вартість споживання
теплової енергії, тариф, межі
балансової належності та терміни
сплати споживачем вартості спожитої
теплової енергії.

Позивачем умови договору виконано
належним чином, що підтверджується
розрахунком заборгованості за спожиту
теплову енергію у гарячій воді за та
обліковими відомостями за період 01.10.2009
року по 31.08.2011 року (а.с. 24-35, т. 1).

Згідно з п. 2.3.1 договору відповідач
зобов'язаний додержуватись кількості
споживання теплової енергії по кожному
параметру в обсягах, які визначені у
додатку 1 до договору, не допускаючи їх
перевищення, та своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії за
встановленими тарифами.

У додатку до договору встановлено
порядок розрахунків за теплову
енергію. Відповідно до якого
відповідач щомісяця з 12 по 15 число
самостійно отримує у районному відділі
теплозбуту № 5 табуляграму фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період, акт звірки на
початок розрахункового періоду, та
платіжну вимогу-доручення, куди
включені вартість теплової енергії на
поточний місяць, з урахуванням
остаточного сальдо розрахунків на
початок розрахункового періоду. Сплата
виконується не пізніше 25 числа
поточного місяця. У випадку
перевищення фактичного використання
теплової енергії понад заявленого, ця
кількість перевищення самостійно
сплачується абонентом не пізніше 28
числа поточного місяця.

За період з жовтня 2009 року по жовтень 2011
року позивачем на виконання умов
договору поставлено відповідачу
теплової енергії на суму 1 139 341,02 грн., що
підтверджується довідкою про
розрахунок заборгованості (а.с. 15-17, т. 1).

Вартість використаної за період 01.10.2009
року по 01.10.2011 року теплової енергії
сплачувалась відповідачем позивачу з
порушенням умов договору № 540098, у
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість у сумі 103 783,51 грн.

До суду першої інстанції представником
позивача надано довідку про
надходження коштів від відповідача за
період з жовтня 2011 року по грудень 2011
року у сумі 17 504,02 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед
позивачем за спожиту теплову енергію
становить 86 279,49 грн.

Виходячи зі змісту ст. 20 Закону України
«Про теплопостачання», тарифи на
теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають монопольне
становище на ринку, є регульованими.
Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг базується
на Конституції України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства,
цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Розмір плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку
(ч. 2 ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Крім того, експертизою було
встановлено, що за даними облікових
карток, згідно договору на постачання
теплової енергії в гарячі воді від
01.06.2004 року № 540098 спожито теплової
енергії за період з 01.10.2009 року по 01.10.2011
року в обсязі 7645,40379 Гкал, яка становить
1 139 341,02 грн.

Оскільки, на протязі жовтня 2009 року по
вересень 2011 року відповідачем було
сплачено 1 035 557,51 грн., а за період з
жовтня 2011 року по грудень 2011 року 17 504,02
грн., то заборгованість відповідача
перед позивачем за спожиту теплову
енергію становить 1 139 341,02 грн. - 1 035 557,51
грн. - 17 504,02 грн. = 86 279,49 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
колегія апеляційного суду
погоджується з висновком місцевого
суду щодо встановлення факту наявності
основної заборгованості за поставлену
теплову енергію у відповідача перед
позивачем в сумі 86 279,49 грн., а відтак
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу правомірно визнані
судом першої інстанції обґрунтованими
та такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення інфляційних втрат в
розмірі 20 284,62 грн., з яких: 4 836,84 грн. за
період з грудня 2009 року по лютий 2010 року
м включно, 15 325,15 грн. з вересня 2010 року
по червень 2011 року включно та 122,63 грн.
за вересень 2011 року та трьох відсотків
річних в розмірі 6 707,76 грн. у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором за
період з грудня 2009 року до вересень 2011
року включно.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання місцевий суд, здійснивши
перерахунок, перевірений апеляційним
судом, слушно задовольнив вимоги
позивача про стягнення 3% річних у
розмірі 6 707,76 грн. та інфляційного
збільшення суми боргу у розмірі 14 617,12
грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення пені в розмірі 9 615,19 грн.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.5 додатка 4 до договору
встановлено, що за несвоєчасне
виконання умов договору передбачено
пеню, яка нараховується на суму боргу
на початок місяця, у розмірі 0,5 % за
кожний день прострочення до моменту
його повного погашення.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (згідно ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало було виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Враховуючи те, що апеляційним судом
встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання та
зменшення суми основної
заборгованості, колегія апеляційного
суду, перевіривши нарахування розміру
пені позивачем, прийшла до висновку про
правомірність прийнятого місцевим
судом рішення щодо часткового
задоволення вимоги позивача щодо
стягнення пені у розмірі 1 919,32 грн.

Щодо інших питань які були поставлені
експертам та досліджувались у
експертизі але на які не видається за
можливе надати відповіді, то колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України
висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковими
і оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими статтею 43
цього кодексу.

Зазначаємо, що однією з підстав для
призначення експертизи було те, що
скаржником в своїх поясненнях було
зроблено посилається на те, що
нарахування та оплата електричної
енергії повинна здійснюватись на
підставі розпоряджень Київської
міської державної адміністрації які не
зареєстровані в Київському міському
управлінні юстиції.

В процесі розгляду справи, апеляційним
господарським судом було встановлено,
що у постанові Верховного суду України
від 28.11.2011 року № 21-246а11 зроблено
висновок стосовно того, що оскільки
Київська міська державна
адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади, а відповідно до
абзацу першого пункту Положення про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади, які
виступають суб'єктами нормотворення,
здійснюється відповідно до Указу, в
якому зазначено, що нормативно-правові
акти, які видаються органами
виконавчої влади та які зачіпають
права, свободи й законні інтереси
громадян, підлягають державній
реєстрації, то і нормативно-правові
акти КМДА підлягають державній
реєстрації у Київському міському
управлінні юстиції.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень Верховного Суду України тягне
за собою відповідальність, установлену
законом.

Останнє розпорядження КМДА від 10.12.2004
року № 2249, яким було затверджено тарифи
на житлово-комунальні послуги
реєстроване в Київському міському
управлінні юстиції 28.12.2004 року за № 63/641,
однак розпорядженням виконавчого
органу КМР (КМДА) від 18.04.2008 № 578, яке
також було зареєстровано в Головному
управлінні юстиції у м. Києві від 15.05.2008
року за № 12/778, визнано попереднє
розпорядження таким, що втратило
чинність.

В подальшому розпорядження КМДА, якими
затверджувались тарифи на
житлово-комунальні послуги, в
Головному управлінні юстиції у м. Києві
не реєструвались, у зв'язку з чим постає
питання стосовно чинності
розпоряджень КМДА, якими
затверджувались тарифи на
житлово-комунальні послуги, за період з
травня 2008 року по грудень 2010 року.

При зазначених обставинах визначити
ціну за 1 Гкал в спірному періоді, з
01.10.2009 року по 31.12.2010 року,можливо лише
за допомогою експертів.

Однак, навіть експерти маючи
спеціальні знання, не змогли надати
відповіді на питання поставлені судом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку щодо застосування
розрахунків які здійснювались на
підставі розпоряджень виконавчого
органу КМР (КМДА) та в подальшому
постанов НКРЕ.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором по сплаті
спожитої теплової енергії.

При цьому, в ході розгляду справи між
сторонами виникали спірні питання
щодо правомірності застосування при
здійсненні розрахунку вартості
спожитої теплової енергії тарифів,
встановлених розпорядженнями
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації).

Згідно ст. 1 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" виконавчі
органи рад - органи, які відповідно до
Конституції України та цього Закону
створюються сільськими, селищними,
міськими, районними в містах (у разі їх
створення) радами для здійснення
виконавчих функцій і повноважень
місцевого самоврядування у межах,
визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 140 Конституції
України та ч. 2 ст. 24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
особливості здійснення місцевого
самоврядування в містах Києві та
Севастополі визначаються окремими
законами про міста Київ і Севастополь.

Статтею 10 Закону України "Про столицю
України - місто герой Київ" визначено,
що Київська міська та районні в місті
ради мають власні виконавчі органи, які
утворюються відповідно Київською
міською радою, районними в місті
радами, підзвітні та підконтрольні
відповідним радам.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону
України "Про столицю України - місто
герой Київ" встановлено, що міська та
районні в місті Києві ради протягом
місяця після набрання чинності цим
Законом вирішують питання щодо
формування власних виконавчих органів
на базі відповідних державних
адміністрацій, які паралельно
виконують функції державної
виконавчої влади, що є особливістю
здійснення виконавчої влади в місті
Києві.

Таким чином, виходячи з положень ст. 1
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та
особливостей здійснення місцевого
самоврядування в місті Києві, які
визначаються Законом України "Про
столицю України - місто герой Київ",
виконавчий орган створюється
Київською міською радою.

Так, рішенням Київської міської ради
від 20 червня 2002 року 28/28 "Про утворення
виконавчого органу Київської міської
ради та затвердження його структури і
загальної численності" був утворений
виконавчий орган Київради, який
відповідно до пункту 2 розділу VII
Прикінцевих положень Закону України
"Про столицю України - місто герой Київ"
паралельно виконує функції органу
державної виконавчої влади, що є
особливістю здійснення виконавчої
влади та місцевого самоврядування в
місті Києві, із збереженням існуючої
назви "Київська міська державна
адміністрація". Вказане рішення має
юридичну силу та діє до вказаного часу.

Таким чином, особливістю виконавчого
органу у місті Києві є те, що Київська
міська державна адміністрація та
виконавчий орган Київради є фактично
одним органом, хоча мають різні
повноваження та порядок діяльності.

Розглядаючи конституційність цього
положення Конституційний Суд України
своїм рішенням від 25.12.2003 № 21-рп/2003
(справа про особливості здійснення
виконавчої влади та місцевого
самоврядування у місті Києві) надав
тлумачення ст. 10 Закону України "Про
столицю України - місто герой Київ" де
зазначив: Київська міська державна
адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади. З питань, віднесених
до відання місцевого самоврядування,
цей орган підзвітний і підконтрольний
Київській міській раді, а з питань
здійснення повноважень у сфері
виконавчої влади - Кабінету Міністрів
України.

Виходячи з наведеного, Київська міська
державна адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади.

Таким чином, Київська міська державна
адміністрація, як виконавчий орган
Київської міської ради, наділена
повноваженнями органу місцевого
самоврядування і як орган виконавчої
влади - повноваженнями органу
державної влади.

Щодо компетенції виконавчого органу
Київради на встановлення тарифів на
житлово-комунальні послуги, слід
зазначити наступне.

Згідно п. 2 ч. "а" ст. 28 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" до
відання виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради (в даному
випадку - Київської міської ради)
віднесене встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності на
об'єктах сфери теплопостачання та
регулює відносини, пов'язані з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії з метою забезпечення
енергетичної безпеки України,
підвищення енергоефективності
функціонування систем
теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання
визначає Закон України "Про
теплопостачання".

Статтею 1 даного Закону визначено, що
тариф (ціна) на теплову енергію -
грошовий вираз витрат на виробництво,
транспортування, постачання одиниці
теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням
рентабельності виробництва,
інвестиційної та інших складових, що
визначаються згідно із методиками,
розробленими центральним органом
виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

Виходячи з наведеного, до повноважень
Київської міської державної
адміністрації як виконавчого органу
Київської міської ради, згідно п. 2 ч. 1
ст. 7 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", ст. 20
Закону України "Про теплопостачання" та
п. 2 ч. "а" ст. 28 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", на
момент існування спірних
правовідносин були віднесені
повноваження встановлювати
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги, тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, а тому виконавчим
органом Київради (Київської міської
державної адміністрації) були прийняті
оскаржувані розпорядження в межах його
повноважень та у спосіб, що
встановлений законами України.

Спірні розпорядження прийняті з
посиланням на Закон України "Про
місцеве самоврядування в Україні", що
вказує на прийняття їх відповідачем як
виконавчим органом місцевого
самоврядування, а не виконавчим
органом державної влади.

Що стосується посилань скаржника на те,
що розпорядження Київської міської
державної адміністрації не
зареєстровані в Київському міському
управлінні юстиції, то колегія суддів
зазначає наступне.

З метою впорядкування видання
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади нормативно-правових
актів, забезпечення охорони прав,
свобод і законних інтересів громадян,
підприємств, установ та організацій
видано Указ Президента України "Про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади" від 3
жовтня 1992 року № 493/92.

Статтею 1 Указу установлено, що з 1 січня
1993 року нормативно-правові акти, які
видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації.

Статтею 3 вищевказаного Указу
передбачено, що нормативно-правові
акти, зазначені в статті 1 цього Указу,
набувають чинності через 10 днів після
їх реєстрації, якщо в них не
встановлено пізнішого строку надання
їм чинності.

Відповідно до п. 15 Положення про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 1992 року
№ 731, органи виконавчої влади
направляють для виконання
нормативно-правові акти лише після їх
державної реєстрації та офіційного
опублікування. У разі порушення
зазначених вимог нормативно-правові
акти вважаються такими, що не набрали
чинності, і не можуть бути застосовані.

Однак, відповідно до преамбули та п. 1
Указу Президента України "Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади" та п. 1 Положення про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади, до
предмета регулювання цих актів не
віднесено акти органів місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів.

Таким чином, акти Київської міської
державної адміністрації, як
виконавчого органу Київради, щодо
встановлення цін (тарифів) на
житлово-комунальні послуги не
підлягають державній реєстрації.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 11.12.2012 р. у справі №
К/9991/16573/11.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про правомірність
застосування позивачем при здійсненні
розрахунку заборгованості тарифів,
встановлених наведеними у розрахунку
розпорядженнями Київської міської
державної адміністрації.

Також, звертаємо увагу на те, що законом
України "Про Національну комісію
регулювання ринку комунальних послуг
України" (набрав чинності з 22 липня 2010
року) внесено зміни до ряду
законодавчих актів у сфері
теплопостачання.

Зокрема, у підпункті 2 пункту "а" статті
28 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" зазначено, що
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать власні (самоврядні)
повноваження із встановлення в порядку
і межах, визначених законодавством,
тарифів на побутові, комунальні (крім
тарифів на теплову енергію,
централізоване водопостачання та
водовідведення, які встановлюються
Національною комісією регулювання
ринку комунальних послуг України),
транспортні та інші послуги.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини
першої та пунктом 4 частини першої
статті 6 Закону України "Про
Національну комісію регулювання ринку
комунальних послуг України" ця Комісія
встановлює тарифи на комунальні
послуги суб'єктам природних монополій
та суб'єктам господарювання на
суміжних ринках, ліцензування
діяльності яких здійснюється Комісією,
а також визначає суб'єктів природних
монополій, діяльність яких регулюється
відповідно до цього Закону, та складає
і веде галузеві реєстри таких суб'єктів
господарювання.

ПАТ «Київенерго» є суб'єктом природних
монополій у сфері теплопостачання та
його включено до відповідного
галузевого реєстру.

Таким чином, із 22 липня 2010 року з
повноважень органів місцевого
самоврядування виключено право
встановлювати тарифи на теплову
енергію, централізоване
водопостачання і водовідведення для
суб'єктів природних монополій, яким є
позивач у цій справі.

Відповідно до пункту 2 статті 19 Закону
України "Про Національну комісію
регулювання ринку комунальних послуг
України" Національна комісія
регулювання електроенергетики України
виконує функції державного
регулювання у сфері теплопостачання,
централізованого водопостачання та
водовідведення до закінчення процесу
формування Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України, що має бути завершено до 1
січня 2011 року. До встановлення
Національною комісією регулювання
електроенергетики України тарифів на
теплову енергію, транспортування
теплової енергії магістральними та
місцевими (розподільчими) мережами,
постачання теплової енергії, а також
тарифів на послуги централізованого
водопостачання та водовідведення
діють тарифи, що встановлені
відповідно органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування в
установленому законодавством порядку.

Керуючись наданими цим Законом
повноваженнями, НКРЕ 14 грудня 2010 року
прийняла постанову № 1729, якою було
затверджено тарифи на теплову енергію
Акціонерній енергопостачальній
компанії «Київенерго». Ця постанова
набрала чинності з 1 січня 2011 року.

Пунктом 13 Положення про Національну
комісію регулювання електроенергетики
України, затвердженого Указом
Президента України від 21 квітня 1998
року № 335/98, діючого на момент
виникнення правовідносин, встановлено,
що НКРЕ в межах своїх повноважень на
основі та на виконання законодавства
приймає рішення у вигляді постанов і
розпоряджень, які є обов'язковими для
виконання підприємствами, установами,
організаціями всіх форм власності, які
здійснюють діяльність на оптовому
ринку електроенергії, ринках газу,
нафти та нафтопродуктів.

Отже, при розгляді цієї справи для
встановлення суми заборгованості
відповідача за договором за поставлену
теплову енергію з січня 2011 року слід
керуватися тарифами введеними в дію з 1
лютого 2011 року саме на виконання
постанови НКРЕ від 14 грудня 2010 року №
1729.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 09.08.2012 року № 7/294 та
постанові Верховного суду України від
11.12.2012 року.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду міста Києва від 20.01.2012 року у
справі № 54/455 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Молодіжний-15», м. Київ на
рішення господарського суду міста
Києва від 20.01.2012 року у справі № 54/455
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 20.01.2012 року у справі № 54/455
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 54/455 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
В.В. Сулім

К.В. Тарасенко