КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. Справа№ 927/1271/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: директор Стельмах
О.Л.;

представник за
довіреністю Череп В.М.;

від відповідача: представник за
довіреністю Залога О.В.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги малого приватного підприємства
«Аріс»

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 06.12.2013 року

у справі №927/1271/13 (суддя Шостак В.І.)

за позовом малого приватного
підприємства «Аріс»

до Головного управління
Держземагенства у Чернігівській
області

про визнання договору оренди
поновленим, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 06.12.2013 року у
справі №927/1271/13 в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Чернігівської області від 06.12.2013 року у
справі №927/1271/13 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 року у
справі №927/1271/13 прийнято апеляційну
скаргу МПП «Аріс» до провадження та
призначено її до розгляду на 27.01.2014 року
за участю уповноважених представників
сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 12.02.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
скарзі та просив апеляційну скаргу
задовольнити. Представник відповідача
у судовому засіданні 12.02.2014 року надав
пояснення, якими заперечив проти
доводів викладених в скарзі та просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 06.03.2012 року між МПП
«Аріс» (далі - орендар) та Прилуцькою
районною державною адміністрацією
(далі - орендодавець) було укладено
договір оренди земельних ділянок (далі
- договір), відповідно до умов якого
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельні
ділянки: сільськогосподарського
призначення на підставі розпорядження
Прилуцької районної державної
адміністрації №55 від 14.02.2012 року, які
знаходяться на території
Богданівської сільської ради
Прилуцького району Чернігівської
області (п. 1. договору).

Відповідно до п. 2. договору в оренду
передаються землі резервного фонду,
загальною площею 28,8851 га, у тому числі
ріллі 28,8851 га в якісному стані
придатному для сільськогосподарського
виробництва.

Згідно з п. 7. договору сторонами
передбачено, що договір укладено
строком на 1 рік. Після закінчення
строку договору орендар має переважне
право поновлення його на новий строк. У
цьому разі орендар повинен не пізніше
ніж за 30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

Пунктом 38. договору встановлено, що цей
договір набирає чинності після
підписання сторонами та його державної
реєстрації.

Вказаний договір зареєстрований у
управлінні Держкомзему у Прилуцькому
районі, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис 26.04.2012 року за
№07945.

Тобто, з огляду на викладене, строк дії
договору встановлено до 26.04.2013 року.

У зв'язку із закінченням строку дії
договору, позивач, згідно з ст. 33 Закону
України «Про оренду землі», 19.12.2012 року
та 01.03.2013 року звертався до орендодавця
з проханням продовжити строк дії
договору, шляхом укладення додаткової
угоди про внесення змін до договору.

05.03.2013 року Прилуцькою районною
державною адміністрацією повідомлено
МПП «Аріс» про відмову у задоволенні
зверненні про продовження строку дії
договору, оскільки повноваження щодо
продовження строку оренди земельних
ділянок по вказаному договору
здійснюються органами передбаченими
Земельним кодексом України.

Відтак, 12.06.2013 року позивач звернувся до
Головного управління Держземагенства
в Чернігівській області з клопотанням
про продовження строку дії договору,
шляхом укладення додаткової угоди.

Проте, 23.08.2013 року Головне управління
Держземагенства в Чернігівській
області листом №06-29/8566 повідомило
позивача, що строк дії договору
закінчився, а отже МПП «Аріс» втратило
право на поновлення договору земельної
ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» термін договору оренди
визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» договір оренди припиняється в
разі закінчення строку, на який його
було укладено.

Пунктом 31. договору сторонами
встановлено, що дія цього договору
припиняється, зокрема, у разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Крім того, слід зазначити, що пунктом 34.
ст. 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» питання
регулювання земельних відносин (у тому
числі надання земельної ділянки в
оренду та поновлення договору оренди
земельної ділянки) вирішується на
пленарному засіданні ради - сесії.

Отже, чинним законодавством
передбачено, що способом волевиявлення
ради, яка здійснює регулювання
земельних відносин, є прийняття
рішення сесії.

Однак, у зв'язку з прийняттям Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» від 06.09.2012 року
№5245-VI були внесені зміни до ч. 4 ст. 122
Земельного кодексу України, відповідно
до цих змін, центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

При цьому, слід зазначити, що способом
волевиявлення Головного управління
Держземагенстава в Чернігівській
області під час реалізації своїх
повноважень в частині надання
земельних ділянок у власність або в
оренду є прийняття відповідних рішень
у вигляді наказів.

Проте, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів встановила, що Головне
управління Держземагенстава в
Чернігівській області відмовило
позивачу у продовженні строку дії
договору, що підтверджується листом
№06-29/8566.

Таким чином, враховуючи все
вищевикладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
визнання поновленим і продовженим
договору оренди земельних ділянок від
06.03.2012 року.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що визнання дії
договору оренди землі поновленим не
відповідає приписам ч. 1 ст. 187
Господарського кодексу України, ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 152
Земельного кодексу України щодо
способів захисту цивільних прав та
інтересів і прав на земельні ділянки,
зокрема, щодо визнання права або
примусового виконання обов'язку і є
вимогою про визнання факту, що
суперечить ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України та не
відповідає способам захисту
порушеного права, передбаченим ст. 20
Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України у справі №8/114-12 від 09.04.2013 року.

Доводи скаржника про обов'язкове
поновлення строку дії договору у
зв'язку з своєчасним зверненням
позивача до відповідача, колегією
суддів відхиляються, виходячи з
наступного.

Згідно з ст. 33 закону України «Про
оренду землі» передбачено, що орендар,
який має намір скористатися переважним
правом на укладення договору оренди
землі на новий строк, зобов'язаний
повідомити (при цьому, до листа
повідомлення додається проект
додаткової угоди - ч. 3) про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі
(ч. 2).

Однак, як вже було зазначено, способом
волевиявлення ради, яка здійснює право
власності від імені відповідної
територіальної громади щодо
регулювання земельних відносин, є
прийняття рішення сесії.

Водночас, відповідно до ст. 648
Цивільного кодексу України зміст
договору, укладеного на підставі
правового акту органу місцевого
самоврядування, обов'язкового для
сторін договору, має відповідати цьому
акту.

Отже, місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку, що діючим
законодавством не передбачено
автоматичного поновлення договору
оренди землі, оскільки реалізація
даного права можлива лише за наявності
рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування.

Як слідує із матеріалів справи ні
відповідач, ні Прилуцька районна
державна адміністрація не надали згоди
позивачу щодо поновлення договору
оренди.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду Чернігівської
області від 06.12.2013 року у справі №927/1271/13
відповідає обставинам справи, є
законним та обгрунтованим, а тому не
підлягає скасуванню. У зв'язку з цим
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 33, 99, 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу малого приватного
підприємства «Аріс» на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 06.12.2013 року у справі №927/1271/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 06.12.2013 року у
справі №927/1271/13 залишити без змін.

3. Справу №927/1271/13 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109
Господарського процесуального кодексу
України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич