КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. Справа№ 925/1780/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Криворучко Г.В., за
довіреністю;

Шевчук С.В., за довіреністю;

відповідача:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селекційний
племзавод «Золотоніський»

на рішення господарського суду
Черкаської області від 12.11.2013

у справі № 925/1780/13 (суддя: Скиба Г.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шеколан"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селекційний
племзавод «Золотоніський»

про стягнення 592038,99 грн.
заборгованості та санкцій

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Шеколан" звернулось
до господарського суду Черкаської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селекційний
племзавод «Золотоніський» про
стягнення 592038,99 грн. заборгованості та
санкцій.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 12.11.2013 у справі
№ 925/1780/13 позовні вимоги задоволено
повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Селекційний
племзавод "Золотоніський" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шеколан" 510801,00 грн.
заборгованості, 25465,14 грн. неустойки,
5772,85 грн. - 3 % річних, та 10840,78 грн.
судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Селекційний
племзавод «Золотоніський» звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у відповідності до якої
просить скасувати рішення
господарського суду Черкаської
області від 12.11.2013 у справі № 925/1780/13
повністю і прийняти нове рішення, яким
в позові відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом Черкаської
області не в повному обсязі були
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 № 925/1780/13
у справі № 925/1780/13 сформовано для
розгляду апеляційної скарги колегію
суддів у складі: головуючий суддя:
Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко
Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 прийнято
до розгляду апеляційну скаргу у справі
№ 925/1780/13. Розгляд апеляційної скарги
призначений на 27.01.2014 об 11:45.

19.12.2013 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду був поданий відзив
на апеляційну скаргу.

27.01.2014 скаржник в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив не зважаючи на те, що був
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги належним чином
відповідно до вимог ст. 64, 86
Господарського процесуального кодексу
України.

27.01.2014 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відповідно до ст. 69
ГПК України було подано клопотання про
продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014
продовжено строк вирішення спору по
справі № 925/1780/13. Розгляд апеляційної
скарги у справі №925/1780/13 відкладено на
17.02.2014 о 12:15.

17.02.2014 скаржник повторно в судове
засідання не з'явився, повноважного
представника в судове засідання не
направив, про причини неявки суд не
повідомив, не зважаючи на те, що був
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги належним чином
відповідно до вимог ст. 64, 86
Господарського процесуального кодексу
України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки про дату, час і місце судового
розгляду справи скаржник повідомлений
належним чином.

Керуючись ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів вважає за необхідне
здійснити перевірку рішення суду
першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами та за відсутності
представника скаржник.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

17.02.2014 представники позивача в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги і
просили суд рішення господарського
суду Черкаської області від 12.11.2013 у
справі № 925/1780/13 залишити без змін.

Розглянувши мотиви апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, колегія суддів встановила
наступне.

14.06.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Шеколан"
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Селекційний племзавод
«Золотоніський» (Покупець) було
укладено договір поставки товару
№0306-13Р (надалі - договір).

Відповідно до умов договору
Постачальник передає, а Покупець
приймає й оплачує
сільськогосподарську продукцію за
ціною, у кількості та якості, що
вказується у видаткових та податкових
накладних (п. 1.1. договору).

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України).

Пунктами 2.2., 2.5. договору передбачено,
що поставка всієї партії Товару за
даним договором здійснюється згідно
рахунків. Право власності на Товар від
Постачальника до Покупця переходить з
моменту передачі товару Покупцю на
умовах п.2.1 даного договору.

Згідно із п. 2.4. договору датою поставки
вважається дата відмітки
товарно-транспортної накладної,
виписаної Постачальником на ім'я
Покупця, а у випадку переоформлення
товару на елеватор - дата складської
квитанції.

В п. 3.1., 3.2. договору сторони погодили, що
Покупець здійснює оплату за Товар у
формі безготівкового розрахунку
платіжним дорученням шляхом
зарахування коштів на поточний рахунок
Постачальника. Оплата за товар
здійснюється покупцем протягом 14
(чотирнадцять) календарних днів з дати
поставки товару.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання обома сторонами і діє
до 31.12.2013р., а в частині проведення
розрахунків до повного виконання
зобов'язань сторонами (п. 7.2. договору).

З матеріалів справи вбачається та
підтверджується видатковою накладною
№106 від 27.06.2013р. на загальну суму 205994,00
грн., в тому числі ПДВ 34332,33 грн. та
довіреністю №516 від 27.06.2013р.; видатковою
накладною №111 від 02.07.2013р. на загальну
суму 122476,00 грн., в тому числі ПДВ 20412,67
грн. та довіреністю №525 від 02.07.2013р.;
видатковою накладною №126 від 08.07.2013р. на
загальну суму 216936,00 грн., в тому числі
ПДВ 36 156,00 грн. та довіреністю №544 від
08.07.2013р.; видатковою накладною №128 від
18.07.2013р. на загальну суму 181395,00 грн., в
тому числі ПДВ 30232,50 грн. та довіреністю
№592 від 18.07.2013р., що на виконання умов
договору позивач поставив відповідачу
товар, який останнім був прийнятий.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами було підписано акт звірки
взаєморозрахунків (а.с. 27), за яким
заборгованість відповідача складає
560801,00 грн.

Після підписання між сторонами акту, в
серпні 2013 позивач звернувся до
відповідача з листом вих. № 450 від 20.08.2013
в якому просив погодити графік
погашення заборгованість згідно
договору в сумі 560801,00 грн.

В зв'язку з невиконанням відповідачем
обов'язку щодо погашення
заборгованості по договору, 27.08.2013 на
адресу відповідача позивач направив
листа за №28, з проханням погасити
заборгованості згідно договору в сумі
560801,00 грн. в повному обсязі.

Оскільки зазначений лист залишився без
реагування, то 10.09.2013 на адресу
відповідача позивач направив вже
претензію за вих. №13910, з вимогою в
семиденний строк з дня її отримання
сплатити в досудовому порядку
прострочену заборгованості згідно
договору в сумі 560801,00 грн.

Претензію відповідач отримав 17.09.2013, що
підтверджується повідомленням про
вручення рекомендованого поштового
відправлення.

Проте, претензія залишилась без
виконання, що і стало підставою для
звернення позивача з даним позовом.

Спір у справі виник з в'язку з тим, що
відповідач не повністю оплатив
отриману продукцію на підставі
договору.

Суд відмічає, що накладні які наявні в
матеріалах справи відповідають
вимогам, які ставляться до первинних та
зведених облікових документів згідно з
ст. 1, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», а тому підтверджує
отримання скаржником товару на
підставі договору.

З видаткових накладних вбачається, що
матеріально відповідальною особою
була завідуюча складом Стрижак Л.М. і
її особистий підпис вказувався у
кожній накладній, в якій крім того
зазначався номер договору на підставі
якого здійснювалась поставка, що в свою
чергу є підтвердженням того, що сума
заборгованості виникла на підставі
саме договору, умови якого були
порушенні відповідачем.

До того ж, всі накладні підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені печатками без будь-яких
зауважень та застережень.

Документами які регулює відпуск
товарно-матеріальних цінностей є
Інструкція «Про порядок реєстрації
виданих, провернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей»
від 16.05.1999 року № 99 та Закон України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», дотримуючись
положень яких позивач відпускав свій
товар відповідачу.

Наявність заборгованості в розмірі
560801,00 грн., також підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків (а.с. 27), який
скріплений печатками та підписаний
повноважними представниками сторін,
жодних зауважень у сторін не було,
протокол розбіжностей відсутній.

Хоча, акт звірки не є первинним
документом бухгалтерського обліку в
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" та не може
підтверджувати факт здійснення
господарської операції, але є
документом, за яким бухгалтери
підприємств звіряють бухгалтерський
облік операцій, а наявність чи
відсутність будь-яких зобов'язань
сторін підтверджується первинними
документами - договором, розрахунками,
тощо.

Оскільки наявні в матеріалах справи
первинні документи містять всі
обов'язкові реквізити, що фіксують факт
здійснення господарської операції та
факт встановлення договірних відносин,
а тому є всі підстави для покладення на
відповідача обов'язку по проведенню
розрахунків за отриманий товар, а
часткова оплата скаржником за
поставлений товар свідчить, про його
схвалення договору та визнання
заборгованості.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Оскільки між сторонами по справі
склались господарські правовідносини,
то за змістом ст.ст. 173, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу
України, угода (договір) є підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу
України, продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним,
відтак одним із основних обов'язків
покупця є оплата ціни товару. Ціна -
грошове відображення вартості товару
за його кількісну одиницю. Ціна товару,
як правило, визначається у договорі за
згодою сторін.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.11.2013 представником позивача в судове
засідання подано заяву про зменшення
позовних вимог на 50000 грн. Оскільки
заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК
України, то місцевий господарський суд
її обґрунтовано прийняв.

Отже, факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги щодо
стягнення боргу визнаються судом
обґрунтованими, а тому правомірно були
задоволені судом першої інстанції в
розмірі 510801,00 грн.

Крім того, позивачем було заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
неустойку у розмірі двох облікових
ставок НБУ, 3 % річних.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

В п. 5.3 договору сторони погодили, що
Покупець за порушення термінів оплати
Товару сплачує Постачальнику
неустойку у розмірі двох облікових
ставок НБУ, але не більше 0,1% за кожний
день прострочки від вартості
непоставленого (недопоставленого)
товару; за порушення терміну оплати
товару несе відповідальність
відповідно до чинного законодавства
України.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Таким чином в силу наведених положень
законодавства, пеня може бути стягнута
саме в разі, якщо таке передбачено
договором (встановлено за згодою
сторін).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, місцевим господарським судом
обґрунтовано задоволено вимогу
позивача про стягнення 25465,14 грн.
неустойки, 5772,85 грн. - 3 % річних.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дав належну оцінку
обставинам справи і прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог повністю.

Таким чином, наведене вище та докази,
які містяться в матеріалах справи,
спростовують доводи скаржника,
викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду Черкаської
області від 12.11.2013 у справі № 925/1780/13
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Селекційний племзавод
«Золотоніський» залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Черкаської області від 12.11.2013 у
справі № 925/1780/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/1780/13 повернути
до господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко