ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" лютого 2014 р.Справа № 924/1648/13

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом приватного підприємства
„Професіонал-95", м.
Кам'янець-Подільський

до регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області, м. Хмельницький

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Національний
історико-архітектурний заповідник
„Кам'янець", м. Кам'янець-Подільський

про визнання договору оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна - частини Каземат-лабораторії та
частини Михайлівської брами комплексу
Міської брами Національного
історико-архітектурного заповідника
„Кам`янець", що належить до державної
власності за №445 від 20 жовтня 2005 року,
укладеного між позивачем та
відповідачем, чинним до 14 жовтня 2015
року

За участю представників:

від позивача: Бокуліч В.П.- за
довіреністю від 13.01.2014р.

від відповідача: Стецюк Т.Л. - за
довіреністю від 07.08.2013р.

від третьої особи: Федорчак В.М. - за
довіреністю від 01.06.2012р. №01-24/198

У судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна
частини) проголошено 24.02.2014р., оскільки
у судовому засіданні оголошувалась
перерва.

Суть спору: позивач звернувся до суду з
позовом про визнання договору оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна - частини Каземат-лабораторії та
частини Михайлівської брами комплексу
Міської брами Національного
історико-архітектурного заповідника
„Кам'янець", що належить до державної
власності за №445 від 20 жовтня 2005 року,
укладеного між позивачем та
відповідачем, чинним до 14 жовтня 2015
року.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
посилаючись на їх обгрунтованість.

Відповідач у відзиві на позов та
повноважний представник у судовому
засіданні проти позову заперечує,
посилаючись на те, що строк дії
договору оренди закінчився 14.10.2013р. і
відповідач відмовився від продовження
дії договору оренди, а тому звертає
увагу на необхідності позивача
повернути орендоване майно
відповідачу.

Третя особа, проти позову заперечує,
посилаючись на те, що має намір
використовувати дане майно для власних
потреб, за основним напрямом
діяльності і заперечує проти
продовження орендних відносин.

Крім того, третьою особою було
надіслано клопотання про залучення в
якості третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Кам’янець-Подільську
міську раду.

Враховуючи ту обставину, що заявником
не обгрунтовано, яким чином прийняття
рішення по справі може вплинути на
права та обов'язки
Кам’янець-Подільської міської ради
щодо однієї із сторін у справі, у
задоволенні клопотання слід відмовити.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
по суті, суд встановив:

Відповідно до п. 1.1 договору оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна від 20.10.2005р. за №445 відповідач
(орендодавець) передав, а позивач
(орендар) прийняв в строкове платне
користування індивідуально визначене
(нерухоме) майно-частину Каземат -
лабораторії площею 60,2 кв.м. та частину
Михайлівської брами комплексу Міської
брами площею 3,0 кв.м., що належить до
державної власності та перебуває на
балансі Національного історико -
архітектурного заповідника
„Кам'янець".

Згідно з актом приймання - передачі
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна від 20.10.2005р. за №445 відповідач
(орендодавець) передав, а позивач
(орендар) прийняв в строкове платне
користування індивідуально визначене
(нерухоме) майно - частину Каземат -
лабораторії площею 60,2 кв.м. та частину
Михайлівської брами комплексу Міської
брами площею 3,0 кв.м., що належить до
державної власності та перебуває на
балансі Національного
історико-архітектурного заповідника
„Кам'янець" від 20.10.2005р. Орендодавець
передав майно орендарю з метою
розміщення кафе.

Додатковим договором від 01.11.2011р. до
договору №445 від 20.10.2005р. сторони
продовжили строк дії договору до
14.10.2013р.

Відповідно до п.10.9 договору, майно
вважається повернутим
балансоутримувачу з моменту
підписання акта приймання-передачі.

Згідно з актом перевірки виконання
умов договору №445 оренди індивідуально
визначеного майна, складеного
відповідачем 31.07.2013р., стан
орендованого майна задовільний.

12.09.2013р. та 02.10.2013р. відповідачем
надіслані позивачу листи щодо
припинення дії договору оренди в
зв'язку із закінченням строку його дії.
Звернута увага на ту обставину, що
нарахування орендної плати
припиняється з моменту підписання
сторонами акту приймання-передачі.

Згідно з поштовими повідомленнями про
вручення поштового відправлення
зазначені листи вручені 16.09.2013р. та
04.10.2013р. відповідно громадянам ОСОБА_5
та ОСОБА_6.

У відповідності до акту від 23.01.2014р.,
складеного працівниками позивача,
вказані вище листи відповідача,
позивачем не отримувались. Згідно з
наказом №13 від 24.09.2013р. головний
бухгалтер ОСОБА_6 у період з 25.09.2013р. по
07.10.2013р. перебував у відпустці.
Відповідно до штатного розпису
позивача станом на 01.04.2013р. у складі
працюючих відсутній працівник з
призвіщем Фелонюк.

Дослідивши зібрані у справі докази та
давши їм правову оцінку в сукупності
судом береться до уваги наступне:

Відповідно до ст. 26 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" одностороння відмова від
договору оренди не допускається.
Договір оренди припиняється в разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач наполягає на тому, що ним
договір оренди №445 припинений в зв'язку
із закінченням строку договору та
повідомленням про це позивача. Вказані
обставини заперечуються позивачем,
який наполягає на його чинності. На
момент розгляду справи позивач
використовує об'єкт оренди за
призначенням визначеним договором №445,
що не заперечується відповідачем.

Відповідно до положень ст. 764 ЦК України
підставою припинення договору є
закінчення строку дії договору за
умови, що орендодавець зажадає
повернення майна. При відсутності
такої вимоги договір не припиняється.
Позивачем, факт одержання вимог про
припинення дії договору та повернення
майна заперечується поданими доказами.

Статтею 19 Закону України „Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності. Таким чином,
обов'язок сторін щодо виконання
зобов'язань за договором оренди
повинен здійснюватись до фактичного
повернення орендованого майна
орендодавцю. Акт приймання-передачі,
який би підтверджував факт повернення
орендованого майна та припинення
зобов'язань за договором оренди №445 від
20.10.2005р., сторони не складали. Зазначені
вище обставини підтверджують факт
чинності договірних відносин між
сторонами по договору оренди №445 від
20.10.2005р.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Стаття 20 ГК України передбачено, що
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності
прав;

визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або
створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в
натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських
санкцій;

застосування
адміністративно-господарських
санкцій;

установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими
законом.

Згідно зі статтею 219 ЦК України у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним. Суд може визнати
такий правочин дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав
справжній волі особи, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі.

Відповідно до статті 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є
нікчемним.Якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

З врахуванням викладеного відповідно
до ст. ст. 219, 220 ЦК України визнаватись
дійсними (чинними) можуть лише
правочини, які підлягали нотаріальному
посвідченню.

Таким чином, правочини можуть
визнаватися чинними (дійсними)
виключно з підстав, визначених
статтями 219, 220 ЦК України. Вимоги про
визнання чинними правочинів з інших
підстав задоволенню не підлягають з
огляду на невідповідність таких вимог
установленим законом способам захисту
прав та законних інтересів (ст. 16 ЦК
України, ст. 20 ГК України). Аналогічна
правова позиція викладена в п. 3.2
Постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013р.
„Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними".

З врахуванням викладеного в позові
слід відмовити.

Витрати по оплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У позові приватного підприємства
„Професіонал-95", м.
Кам'янець-Подільський до регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області, м.
Хмельницький, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Національний історико-архітектурний
заповідник „Кам'янець", м.
Кам'янець-Подільський про визнання
договору оренди індивідуально
визначеного (нерухомого) майна -
частини Каземат-лабораторії та частини
Михайлівської брами комплексу Міської
брами Національного
історико-архітектурного заповідника
„Кам`янець", що належить до державної
власності за №445 від 20 жовтня 2005 року,
укладеного між позивачем та
відповідачем, чинним до 14 жовтня 2015
року, відмовити.

Повне рішення складено 28 лютого 2014
року.

Суддя
В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу,

4 - третій особі.