ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 922/4146/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників:

позивача - Рогальська Т.А. - дов. б/н від
08.01.2014р.,

відповідача - Староста В.І. - дов. № 7/431
від 28.05.2013р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №202Х/1-9)
на рішення господарського суду
Харківської області від 23.12.2013 р. у
справі № 922/4146/13,

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сміла Енергоінвест",
м. Сміла, Черкаська обл.,

до Харківського національного
університету внутрішніх справ, м.
Харків,

про стягнення заборгованості в розмірі
41450,73 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом про
стягнення з відповідача 41450,73 грн.
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23.12.2013 р. у
справі № 922/4146/13 (суддя Добреля Н.С.)
відмовлено в задоволенні клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі на підставі ч. 2 ст.
80 ГПК України. В задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, ТОВ "Сміла Енергоінвест", з
рішенням суду першої інстанції не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення господарського
суду Харківської області від 23.12.2013 р. у
справі № 922/4146/13 скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
чинного законодавства.

Відповідач, Харківський національний
університет внутрішніх справ, відзиву
на апеляційну скаргу не надав, в
судовому засіданні просить апеляційну
скаргу позивача залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Харківської області від 23.12.2013р. -
без змін. Вважає, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності з нормами
чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням виконавчого комітету
Смілянської міської ради від 21.06.2007р. №
661 "Про визначення виконавців
житлово-комунальних послуг у житловому
фонді" та рішенням виконавчого
комітету від 20.10.2010р. № 651 "Про внесення
змін до рішення виконавчого комітету
від 21.06.2007р. № 661 "Про визначення
виконавців житлово-комунальних послуг
у житловому фонді" визначено
виконавців житлово-комунальних послуг
у житловому фонді" в галузі
теплопостачання м. Сміла "Сміла
Енергоінвест".

Постановою Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України від 20.10.2011р. № 214 "Про
встановлення тарифів на теплову
енергію ТОВ "Сміла Енергоінвест"
встановлено позивачем тарифи на
теплову енергію для потреб інших
споживачів тарифи на теплову енергію в
розмірі 842,03 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) та
1010,44 грн. за 1Гкал з ПДВ.

Як свідчать матеріали справи,
Харківському національному
університету внутрішніх справ
належить нежитлове приміщення, що
знаходиться за адресою: Черкаська
область, м. Сміла, вул. Леніна, 70, що є
об'єктом постачання послуг з
централізованого опалення.

Як зазначив позивач, на початку
опалювального сезону, а саме - 15.10.2010р.
позивачем було здійснено подачу
теплової енергії на будинок за
вищезазначеною адресою, оплата за
надання послуг з централізованого
опалення відповідачем не проводилась з
листопада 2010 року по грудень 2011 року, в
результаті чого, на думку позивача,
йому було завдано збитки в розмірі 41450,73
грн.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені ст.1166
ЦК України. Відповідно до її положень
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Згідно статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до статті 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.
При визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом
(частина 1 статті 614 Цивільного кодексу
України).

З огляду на положення статті 22
Цивільного кодексу України та статті 224
Господарського кодексу України для
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що позовні вимоги позивача
ґрунтуються на договірних
зобов'язаннях.

Так, в матеріалах справи міститься
копія договору № 20391 від 28.01.2011р. про
закупівлю послуг з централізованого
постачання теплової енергії, у
відповідності до умов якого, позивач
зобов'язується надавати відповідачу
вчасно та відповідної якості послуги з
централізованого опалення, а
відповідач зобов'язується своєчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 1.8 договору розмір
щомісячної плати за надані послуги з
теплопостачання визначається
позивачем відповідно до: - в
опалювальний період - "Акту прийому -
передачі теплової енергії" та рахунку; -
в міжопалювальний період - рахунку.

Проте, в матеріалах справи відсутні
будь - які докази складання та
надсилання позивачем на адресу
відповідача актів прийому - передачі
теплової енергії та рахунків на оплату
послуг з централізованого опалення, а
також докази того, що відповідач
ухилявся від сплати заборгованості.

Відповідно до п. 9.1 вищезазначеного
договору цей договір набирає чинності
з 01.01.2011р. і діє до 31.12.2011р., а позивач
просить відшкодувати збитки за надання
послуг з теплопостачання за листопад -
грудень 2011р., тобто в той період, коли
діяв вищезазначений договір.

Що стосується листа від 19.12.2011р., в якому
повідомляється про розірвання
договору № 132 від 07.01.211р., укладеного
між позивачем та відповідачем, суд
першої інстанції правомірно не взяв
його до уваги, оскільки посилання в
цьому листі на розірвання договору
стосується інших правовідносин.

Крім того, вимога позивача від 19.09.2013р.,
яка була направлена на адресу
відповідача, з проханням сплатити
позивачу збитки, що утворились в
зв'язку з постачанням теплової енергії
в розмірі 41450,73 грн., не є належним
доказом понесення ним збитків.

Враховуючи викладене та те, що доказів
про визнання недійсним договору № 20391
від 28.01.2011 року в установленому законом
порядку в матеріалах справи не
міститься, а також, приймаючи до уваги
відсутність доказів завдання позивачу
відповідачем збитків, у зв'язку з не
оплатою послуг з теплопостачання, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позовні вимоги позивача щодо стягнення
збитків за поставлену та несплачену
теплову енергію в сумі 41450,73грн.
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не доведено, жодного з
елементів складу правопорушення, а
саме наявність правил поведінки,
встановленого законом або договором;
наявність факту порушення такого
правила поведінки винною особою;
наявність збитків у потерпілої особи;
наявність безпосереднього
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою особи, яка
завдала шкоду, та збитками потерпілої
сторони.

Щодо клопотання відповідача про
припинення провадження у справі у
зв'язку з тим, що є рішення
господарського суду Харківської
області по справі №922/010/13 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сміла" до
Харківського Національного
університету внутрішніх справ про
стягнення 45231,83 грн. за неналежне
виконання відповідачем договірних
зобов'язань за договором № КТ20391 про
надання послуг з централізованого
опалення, то судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Враховуючи, що предмети розгляду
справи № 922/010/13 та справи №922/4146/13 різні,
а саме предметом розгляду справи №
922/010/13 є стягнення заборгованості за
неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язань за договором №
КТ20391 про надання послуг з
централізованого опалення, а по справі
№ 922/4146/13 предметом розгляду є
відшкодування збитків за поставлену та
неоплачену теплову енергію, суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку щодо відмови в задоволенні
клопотання відповідача про припинення
провадження у справі.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
повністю погоджується із висновками
суду першої інстанції та вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дав належну
правову оцінку наявним у матеріалах
справи доказам, через що рішення
господарського суду Харківської
області від 23.12.2013 р. у справі № 922/4146/13
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 23.12.2013 р. у
справі № 922/4146/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
20.02.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.