ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" лютого 2014 р.Справа № 916/3647/13

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді Брагіної
Я.В.

секретаря судового засідання Галюк
Т.В.

за участю представників:

від позивача: Горовий А.О. згідно
довіреності від 01.01.2013 року;

від відповідача: Паскал Н.М., керівник,
довідка ЄДРПОУ, паспорт;

розглянув справу

за позовом: Комунального підприємства
„Одескомунтранс" (м. Одеса)

до відповідача: Житлово-будівельного
кооперативу
„Портовик-судоремонтник"(м. Одеса)

про стягнення 20592,00грн.

27.12.2013р. Комунальне підприємство
"Одескомунтранс" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до
Житлово-будівельного кооперативу
"Портовик-судоремонтник", в якій
просило стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 20592,00грн. за
надані послуги з вивезення твердих
побутових відходів та витрати,
пов'язані із сплатою судового збору.

Представник позивача в судовому
засіданні надав заяву про зменшення
позовних вимог, згідно якої просить
стягнути із відповідача 20397,00грн. боргу
та підтримав зазначену заяву в
засіданні суду з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні
суду позов визнав. Пояснив, що
несвоєчасно оплачений борг в зв'язку із
несвоєчасною сплатою послуг
населенням.

Отже, з врахуванням ст.22 ГПК України,
суд приймає до розгляду заяву
представника позивача про зменшення
позовних вимог і розглядає справу в
межах заяви про зменшення позовних
вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2011р. між Комунальним підприємством
"Одескомунтранс" та
Житлово-будівельним кооперативом
"Портовик-судоремонтник" укладено
договір №537 про надання послуг з
вивезення твердих побутових відходів.

Відповідно до п.1.1 договору позивач
зобов'язувався надавати відповідачу
послуги зі збирання, вивезення та
поховання (утилізація) твердих
побутових відходів, а відповідач
згідно п.3.3. договору - оплачувати
послуги щомісячно, не пізніше 10 числа
місяця, наступного за тим, у якому
надані послуги. Вартість послуг у
місяць становить 858,00грн.

Договір діє із 01.01.2012 року до 31.12.2012 року
та до повного виконання фінансових
зобов'язань. Але якщо жодна із сторін не
заявить про припинення дії договору за
30 календарних днів до дати його
закінчення, цей договір вважається
продовженим на той же строк на тих же
умовах (п.7.1. - 7.2. договору).

Отже, договір №537 від 01.01.11. є
продовженим, оскільки ні одна із сторін
не надала доказів про те, що заявляла
про припинення дії договору.

Позивач належно виконував умови
договору, надавав послуги із 01.01.2011року
по 31.03.2013року на загальну суму 23166,00грн.,
що підтверджується актами
здачі-прийняття послуг (а.с.12-38).

Проте, відповідач за надані послуги
розрахувався частково.

Тому станом на час розгляду справи за
відповідачем рахується борг за надані
послуги з вивезення твердих побутових
відходів в сумі 20397,00грн., що не
заперечував представник відповідача у
засіданні суду.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною 1 статті 175 ГК
України майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Так, за договором про надання послуг
одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання ( ст. 901 ЦК України ).

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач позовні вимоги не
спростував, докази сплати
заборгованості не надав, представник
відповідача в засіданні суду визнав
борг.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку про
задоволення позову в повному обсязі з
врахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, оскільки позовні
вимоги обґрунтовані, заявлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства та підтверджуються
належними доказами, наявними в
матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати, пов'язані із сплатою
судового збору покладаються на
відповідача, оскільки останній
спонукав позивача звернутись з позовом
до суду.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Житлово-будівельного
кооперативу "Портовик-судноремонтник"
(65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд
5, ) на користь
Комунального підприємства
"Одескомунтранс" (65031, м. Одеса, вул.
Братів Поджіо, буд. 4, ):

- 20397,00грн. -основного боргу,

- 1720,50грн. - витрат, пов'язаних зі
сплатою судового збору.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано: 24
лютого 2014 року

Суддя
Брагіна Я.В.