ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р.
Справа № 918/27/14

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши позов
Малолюбашанської сільської ради
Костопільського району Рівненської
області до Централізованої системи
публічно-шкільних бібліотек про
стягнення 11 422, 38 грн.

За участю:

Від позивача: не з'яивлись,

Від відповідача: директор Захарчук Н.М.
(паспорт СН 616226)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Малолюбашанська сільська рада
Костопільського району Рівненської
області (далі - Позивач) звернулася до
господарського суду Рівненської
області з позовом до Централізованої
системи публічно-шкільних бібліотек
(далі - Відповідач) про стягнення витрат
за спожиту електричну енергію та
опалення.

Ухвалою господарського суду від 10.01.14
року позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 918/27/14 розгляд якої призначено
на 28.01.14 року.

У судових засіданнях 28.01.14 р., 04.02.14 р.
судом оголошувалась перерва.

В судовому засіданні 12.02.14 року Позивач
підтримав заявлені вимоги в повному
обсязі та наполягав на їх задоволенні,
Відповідач вимоги заперечив у повному
обсязі.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки
доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.02.14 р. відповідно
до ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
господарський суд Рівненської області,
-

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позову позивач
зазначив, що на території Позивача в
приміщеннях сільських будинків
культури с. Мала Любаша, Борщівка,
Лісопіль, які є комунальною власністю
сільської ради, розміщені
публічно-шкільні бібліотеки, які є
структурними підрозділами
Централізованої системи
публічно-шкільних бібліотек.

Також вказав про те, що позивачем за
відповідача в 2010-2012 роках було
проведено розрахунки за
електроенергію у вказаних приміщеннях
на загальну суму 8 869, 18 грн. та за
опалення в розмірі 2 553, 20 грн.

Рішенням районної ради від 16.08.13 р. № 477
передбачені видатки в сумі 11 423 грн.
(додаток до рішення ради про зміни до
розподілу видатків районного бюджету
на 2013 рік за тимчасовою класифікацією
видатків та кредитування місцевих
бюджетів). За поданням фінансового
управління районної державної
адміністрації, рішенням районної ради
від 14.11.13 року № 491 були зменшені
видатки на суму 11 423 грн. (додаток до
рішення ради) (а.с. 8-10).

В обґрунтування позову позивач
посилається на акт фінансової
інспекції в Рівненській області від
27.08.13 р. № 270-16/11 і вказує, що після
проведення ревізії формування та
виконання сільського бюджету листом
від 10.09.13 р. № 270-13/1422 зобов'язано
сільську раду стягнути з
Централізованої системи
публічно-шкільних бібліотек суму
покритих сільською радою витрат по
опаленню та освітленню приміщень в
розмірі 11 422, 38 грн. шляхом проведення
претензійно-позовної роботи.

В обґрунтування вказаних витрат
позивач посилається на акт ревізії,
платіжні доручення за 2010, 2011, 2012 роки та
розрахунки плати за електроенергію
використану бібліотеками с. Мала
Любаша, с. Борщівка, с. Лісопіль (а.с. 25-70).
Зазначає, що згідно розрахунків плати
за природний газ використаний
бібліотекою в с. Лісопіль за
відповідачем у справі рахується
заборгованість за січень-грудень 2010
року в сумі 2 553, 20 грн., а за
електроенергію за бібліотекою в с.
Лісопіль заборгованість з січня по
грудень 2010 року в сумі 182, 80 грн., за
бібліотекою с. Мала Любаша за 2010-2012 рр. в
сумі 1 385, 28 грн., в с. Борщівка з 2010-2012 рр. -
7 301, 10 грн., що разом складає 11 422, 38 грн.
(а.с. 65-70).

10 лютого 2014 року позивачем подано суду
письмові пояснення щодо суми
заборгованості, з яких вбачається, що
бібліотека с. Мала Любаша знаходиться в
приміщенні клубу с. Мала Любаша, згідно
розрахунку за електроенергію борг
становить: за 2010 рік - 346, 32 грн.; 2011 рік -
237, 60 грн., 2012 рік - 801, 36 грн., разом 1 385, 28
грн. Бібліотека с. Борщівка знаходиться
в приміщенні клубу с. Борщівка. Згідно
розрахунку плата за електроенергію за
2010-2011 роки становить 7 301, 10 грн.
Бібліотека с. Лісопіль знаходиться в
приміщенні ФАПу с. Лісопіль, який з
01.01.2011 року переданий на баланс відділу
охорони здоров'я Костопільської
районної ради. Протягом 2010 року згідно
розрахунку по бібліотеці плата за
електроенергію за 2010 рік становила 182, 80
грн., за природний газ - 2 553, 20 грн.

Крім того, 24.01.14 р. позивачем було подано
суду копію балансу станом на 01.01.14 р.,
звіту про результати фінансової
діяльності за 2013 рік, звіту про
заборгованість за бюджетними коштами,
а 30.01.14 р. подано суду копії договору
укладеного позивачем з ЗАТ «Ей-І-Ес
Рівнеенерго» від 20.01.2010 року та
договору від 31.12.2009 року № 8-ПБ
укладеного також позивачем з ВАТ
«Рівнегаз» (а.с. 81-85, 96-106).

Надавши оцінку поданим позивачем
доказам в обґрунтування вимог, судом
встановлено, що між позивачем та
відповідачем не було укладено жодного
договору, яким би обов'язок з оплати
електричної енергії та опалення
покладався на відповідача.

З платіжних доручень за 2010-2012 рр.
вбачається здійснення оплат за
використану електричну енергію та
опалення у вказаному періоді
Малолюбашанською сільською радою
згідно договорів № 92 від 03.03.2006 року,
від 20.01.10 р. (електроенергія) та договору
від 02.01.2008 року № 8-ПБ (газ). Рахунки на
оплату виставлялись ЗАТ «Ей-І-Ес
Рівнеенерго» та ВАТ «Рівнегаз»
Малолюбашанській сільській раді.

У відзиві на позов відповідач не
погоджується з позовними вимогами, їх
заперечує та вказує про те, що
відповідач є комунальним
підприємством, утримання та
фінансування здійснюється за рахунок
коштів районного бюджету в межах
асигнувань, передбачених на розвиток
освіти та культури. Крім того зазначає,
що від позивача не надходили рахунки на
оплату вказаних послуг, жодних
договорів на користування
приміщеннями структурними
підрозділами відповідача не
укладалось.

Згідно ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

В обгрунтування позову позивач
посилається на ст.ст. 15, 11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) та
просить стягнути з відповідача збитки
(матеріальну шкоду) в сумі 11 422, 38 грн. та
відповідно судовий збір за подання
позову.

Судом встановлено, що з поданих
позивачем доказів вбачається, що
договори на постачання електричної
енергії та природного газу були
укладені саме позивачем. Оплата
виставлених організаціями рахунків
проводилась також позивачем. Однак, ним
не було надано суду доказів надання ЗАТ
«Ей-І-Ес Рівнеенерго» та ВАТ «Рівнегаз»
послуг саме структурним підрозділам
відповідача. Крім того, не доведено
наявність усіх елементів складу
господарського правопорушення:
порушення зобов'язання, збитків;
причинного зв'язку між порушенням
зобов'язання та збитками; вини
відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками визнаються витрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та ст.
226 ГК України вбачається, що для
застосування такого заходу
відповідальності, як стягнення збитків
потрібна наявність усіх елементів
складу господарського правопорушення:
1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3)
причинний зв'язок між порушенням
зобов'язання та збитками; 4) вина.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

За приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Заявлена до стягнення сума витрат на
оплату електроенергії та опалення не є
збитками, оскільки такі витрати не
мають обов'язкового характеру з
урахуванням відсутності укладення між
позивачем та відповідачем будь-яких
договорів, а також договорів укладених
в 2010-2012 рр. відповідачем та
енергопостачальною організацією і ВАТ
«Рівнегаз» та необхідних ознак збитків
відповідно до приписів чинного
законодавства, а факт їх наявності та
розмір не знаходяться у
безпосередньому причинному зв'язку з
неналежним виконанням зобов'язань щодо
оплати таких послуг саме відповідачем
у справі.

З позовної заяви вбачається, що в
ході ревізії, проведеної Рівненською
міжрайонною державною фінансовою
інспекцією встановлено, що в порушення
ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» сільською радою
проведено розрахунки плати за
електроенергію та природний газ,
використані Централізованою системою
публічно-шкільних бібліотек, які
знаходились в приміщеннях сільської
ради, розташованих в с. Мала Любаша, с.
Борщівка та с. Лісопіль на загальну
суму 11 422, 38 грн., згідно яких сільською
радою оплачено 8 869, 18 грн. за
електроенергію та 2 553, 20 грн. 92010 рік) за
природний газ.

У підтвердження перебування
відповідача в приміщеннях сільської
ради позивачем не подано суду жодного
доказу. Про витребування доказів в
порядку ст. 38 ГПК України позивачем
суду клопотання не подавались. В своїх
усних поясненнях позивач вказав, що
договорів оренди з відповідачем в 2010-2012
роках не укладав. Представники
позивача підтвердили в судовому
засіданні 04.02.2014 року про те, що
позивачем з відповідачем не укладалось
договору на користування приміщеннями
Малолюбашанської сільської ради та
відшкодування комунальних витрат.

Відповідачем подано суду докази
укладання з позивачем в 2013 році
договорів №№ 12, 13 на користування
приміщеннями Малолюбашанської
сільської ради та відшкодування
комунальних витрат, докази отримання
таких послуг, проведення в 2013 році
розрахунків згідно накладних та актів
(а.с. 108-124). Однак, вимога про стягнення
боргу за надані послуги в 2013 році
позивачем не заявляється.

Таким чином, враховуючи вказане вище в
сукупності, відсутні підстави для
покладення на відповідача зобов'язання
з оплати електричної енергії та
природного газу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Як вже було вказано вище, в
обгрунтування заявлених вимог Позивач
посилається на п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України,
відповідно до якого підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України
під збитками розуміються витрати,
зроблені управною стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 225
ГК України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; збитків та їх розміру;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками;
вини. За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає. При цьому, на позивача
покладається обов'язок довести
наявність збитків, протиправність
поведінки заподіювача збитків та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяними збитками.

Протиправною є поведінка, яка не
відповідає вимогам закону чи іншого
нормативного акту, або виявляється у
невиконанні чи неналежному виконанні
договірного зобов'язання, тягне за
собою порушення (зменшення, обмеження)
майнових прав (благ) і законних
інтересів іншої особи.

Отже, однією з необхідних умов
настання відповідальності є наявність
безпосереднього причинного зв'язку між
протиправною поведінкою
правопорушника та збитками потерпілої
сторони. Мається на увазі, що
протиправна дія або бездіяльність
правопорушника є причиною, а збитки, що
виникли у потерпілої сторони, -
наслідком протиправної поведінки
правопорушника.

Такої ж позиції дотримується і
Вищий господарський суд України, яка
викладена ним у постановах № 32/543 від
04.04.2006 р. та № 14/116 від 16.05.2007 р.

У підтвердження завдання шкоди
позивач посилається виключно на акт
ревізії фінансової інспекції від 27.08.13
р. № 270-16/11, який суд визнає неналежним
доказом у підтвердження спричинення
відповідачем збитків позивачу у
вигляді неоплачених рахунків за
використану електричну енергії і
наданих послуг з опалення приміщень,
рахунки на оплату яких позивачем
відповідачу не виставлялись.

За змістом ст. 1166 ЦК України для
застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
необхідною є наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.
За відсутності хоча б одного із цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України шкода
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Із вказаного вбачається, що позивачем
не доведено завдання відповідачем
матеріальної шкоди (збитків), яку
останній просить стягнути з
відповідача на підставі ст.ст. 11, 15 ЦК
України.

Враховуючи те, що судом відповідно до
повноважень, передбачених
Господарським процесуальним кодексом
України, у діях відповідача не
встановлено наявності складу
цивільного правопорушення, - підстав
для покладення відповідальності з
відшкодування шкоди на відповідача
немає.

За приписами ст. 4-3 ГПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене вище, докази
надані позивачем на підтвердження
заявлених вимог, заслухавши пояснення
сторін, - суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
таких вимог.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Малолюбашанській сільській раді
Костопільського району Рівненської
області у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Повний текст рішення підписано 17.02.2014
року.

Суддя
Гудзенко Я.О.