ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 р.
Справа № 923/39/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Александрової Л.І. при
секретарі Гололобові М.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Херсонській
області,

м. Херсон

до Державного підприємства
"Херсонський морський торговельний
порт", м. Херсон

про визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

від позивача - Заверюха К.О.
представник, дов. від 11.09.2013р.;

від відповідача - Максимов Д.С.
представник, дов. № 18-17/1/5 від 13.01.2014р.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення після
закінчення розгляду справи.

Управлінням Міністерства внутрішніх
справ України в Херсонській області
заявлено позов до державного
підприємства "Херсонський морський
торговельний порт" про визнання
недійсним договору № 1659/1 від 28.09.2000р. на
дольову участь у будівництві житлового
будинку по вул. Кірова у м. Херсоні.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що у вступній частині
договору № 1659/1 від 28.09.2000р. на дольову
участь у будівництві житлового будинку
по вул. Кірова у м. Херсон зазначено, що
з боку УМВС України в Херсонській
області його укладено в особі
начальника управління Івушкіна Ю.Г. У
заключній частині договору особою -
підписантом вказаного договору з боку
позивача друкованим способом
зазначено начальника управління -
Івушкіна Ю.Г., проте рукописним
способом до назви посади "начальника
управління" дописано "зам", а отже
вказаний договір підписаний не
уповноваженою особою, що було
встановлено висновком службового
розслідування УМВС України в
Херсонській області від 18.11.2013р. Таким
чином, колишній заступник начальника
УМВС України в Херсонській області
Гукасян А.П., підписуючи спірний
договір, не мав законних повноважень на
його укладення, передбачених
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства.

Також позивач зазначає, що спірний
договір належить до змішаних типів
договорів та поєднує в собі елементи
договору підряду на капітальне
будівництво, договору про сумісну
діяльність та договору інвестиційної
діяльності.

Всупереч вимог ст. 355 глави 29 «Підряд на
капітальне будівництво» ЦК
Української РСР, в оспорюваному
договорі не зазначено прав
«Забудовника» та «Пайовика».

Відповідно до ч. 1 ст. 430 глави 38 «Сумісна
діяльність» ЦК Української РСР, за
договором про сумісну діяльність
сторони зобов'язуються сумісно діяти
для досягнення спільної господарської
мети, як-то: будівництво і експлуатація
міжколгоспного або
державно-колгоспного підприємства або
установи (що не передаються в
оперативне управління організації, яка
є юридичною особою), будування
водогосподарських споруд і пристроїв,
будівництво шляхів, спортивних споруд,
шкіл, родильних будинків, жилих
будинків та ін.

Зазначена норма закону передбачала, що
сторони зобов'язуються сумісно діяти
для досягнення будь-якої господарської
мети, а не будь-якої мети, що не
суперечить закону. Господарську мету
сумісної діяльності сторонами у
договорі не зазначено.

В порушення вимог ст. 431 ЦК Української
РСР, учасниками договору не визначено
порядок ведення їх спільних справ.

В порушення вимог ст. 432 ЦК Української
РСР, у договорі не визначено внеску
УМВС у сумісну діяльність.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України
«Про інвестиційну діяльність» (в
редакції, яка діяла на момент укладення
договору), інвестори, це суб'єкти
інвестиційної діяльності, які
приймають рішення про вкладення
власних, позичкових і залучених
майнових та інтелектуальних цінностей
в об'єкти інвестування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону,
обов'язковій державній експертизі у
повному обсязі підлягають
інвестиційні програми та проекти
будівництва, що здійснюються із
залученням коштів державних
підприємств.

Згідно ч. 1 ст. 8 вказаного Закону,
інвестор у випадках і порядку,
встановлених законодавством України,
зобов'язаний:

- подати фінансовим органам
декларацію про обсяги і джерела
здійснюваних ним інвестицій;

- одержати необхідний дозвіл або
узгодження відповідних державних
органів та спеціальних служб на
капітальне будівництво;

- одержати позитивний комплексний
висновок державної експертизи щодо
додержання в інвестиційних програмах
та проектах будівництва діючих
нормативів з питань санітарного і
епідемічного благополуччя населення,
екології, охорони праці,
енергозбереження, пожежної безпеки,
міцності, надійності та необхідної
довговічності будинків і споруд, а
також архітектурних вимог.

При укладанні оспорюваного договору
вищезазначених вимог Закону України
«Про інвестиційну діяльність»
дотримано не було.

В якості підстав для визнання
недійсним договору позивач
посилається на норми ст.ст. 44, 48
Цивільного кодексу Української РСР,
постанову пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 № 11, ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України
та ст. 207 ГК України.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує, посилаючись на те, що
позивачем не надано належних
документальних доказів на
підтвердження факту підписання
спірного договору колишнім
заступником начальника УМВС України в
Херсонській області Гукасяном А.П., а
ідентифікація виконавця підпису у
спірному договорі потребує
спеціальних знань та може бути
встановлена лише шляхом проведення
почеркознавчої експертизи; що
позивачем не вказано, в чому саме
полягає порушення його законних прав
та інтересів.

Додатково відповідач зазначає, що
подальше схвалення позивачем договору,
на підтвердження чого Державним
підприємством "Херсонський морський
торговельний порт" надано відповідні
документальні докази, за приписами ст.
63 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на
момент укладення договору), п. 3.4.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 № 11 унеможливлює визнання
такого правочину недійсним. Також
відповідач вказує на те, що твердження
позивача про укладення між сторонами
змішаного договору, який містить у собі
елементи договору про сумісну
діяльність та договору підряду на
капітальне будівництво є хибним,
оскільки спірний договір є договором
інвестиційної діяльності, і
законодавство, чинне на момент його
укладення, не вимагало від відповідача
вчинення дій, передбачених ч.1 ст.8 ЗУ
"Про інвестиційну діяльність", та не
встановлювало порядок їх здійснення.

Також відповідач просить відмовити у
задоволені позовних вимог з підстав
пропуску строку позовної давності
посилаючись на те, що 28.09.2000р. було
складено спірний договір, позивач був
ознайомлений з умовами договору № 1659/1,
що підтверджується підписом та
печаткою на самому договорі, а отже
строк позовної давності минув у
вересні 2003р.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

в с т а н о в и в:

28.09.2000 р. між УМВС України в Херсонській
області та Херсонським морським
торгівельним портом був укладений
договір № 1659/1 на пайову участь в
будівництві житлового будинку по вул.
Кірова в м. Херсоні (далі Договір № 1659/1).

За п. 1.1 Договору № 1659/1 Забудовник (УМВС
України в Херсонській області) прийняв
Пайовика (Херсонський морський порт) у
пайову участь в будівництві
46-квартирного житлового будинку, що
знаходиться по вул. Кірова у м. Херсоні.

За п. 1.2 договору № 1659/1 сума договору
визначається розміром пайового внеску
Пайовика в пайовому будівництві
вказаного жилого будинку та складає
754600 грн., із розрахунку вартості
будівництва 1 кв. м. складає 1300 грн., що
на момент оформлення договору складає
в еквівалентному розмірі 240 умовних
одиниць.

Згідно п. 2.1 Договору № 1659/1 Забудовник
прийняв зобов'язання: забезпечити
введення будинку в експлуатацію в 4
кварталі 2001 року; виділити в указаному
будинку шість трьохкімнатних квартир
загальною площею 580,41 кв. м. (№
1,13,18,32,36,45,1-6 поверх); передати Пайовику
документи, необхідні для реєстрації за
ним («Пайовиком») права власності на
вказані в договорі квартири.

Пайовик за підпунктом 2.2.1 Договору №
1659/1 прийняв зобов'язання на суму
пайового внеску забезпечити
безперебійне постачання будівництва
житлового будинку будівельними
матеріалами, згідно специфікації, а
також виконати малярні роботи в одній
із секцій житлового будинку.

Пунктом 3.2 договору № 1659/1 передбачено,
що приймання - передача будівельних
матеріалів здійснюється по накладним у
встановленому порядку.

Частиною 2 статті 180 ГК України
встановлено, що господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 63 ЦК УРСР чинної на
момент укладення спірної угоди (ст. 241
ЦК України), угода, укладена від імені
другої особи особою, не уповноваженою
на укладання угоди або з перевищенням
повноважень, створює, змінює і припиняє
цивільні права і обов'язки для особи,
яку представляють, лише в разі дальшого
схвалення угоди цією особою. Наступне
схвалення угоди, особою, яку
представляють, робить угодою дійсною з
моменту її укладення.

Пунктом 3.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", передбачено що, наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Із наданих до позовної заяви
документів вбачається, що після
укладення спірного договору УМВС
України в Херсонській області
направило на адресу Херсонського
морського торговельного порту лист
від 24.05.2002 р. за вих. № 1659/35, яким просило
пролонгувати строк дії договору № 1659/1
від 28.09.2000 р. до 30.12.2002 р., забезпечити
безперебійне постачання будівельних
матеріалів. У цьому листі зазначено про
виконання "Пайовиком" зобов'язаннь,
передбачених п.2.2.1 договору в сумі 508445,95
грн.; заборгованість визначена в сумі
246154,05 грн.

Листом УМВС в Херсонській області від
26.04.2004 р. за вих. №1659/66 підтвердило
отримання від порту в рахунок пайового
внеску будівельних матеріалів на суму
561334,09 грн. і ця ж сума підтверджена
двостороннім актом звірки станом на
01.01.2004 р.

Актами державної приймальної комісії
від 03.03.2006 р., 11.09.2007 р. житловий будинок
по вул. Кірова, 12 в м. Херсоні (І, ІІ
черга) прийнятий в експлуатацію, акти
затверджені рішеннями виконавчого
комітету Херсонської міської ради від
15.03.2006 р. № 111 та від 18.09.2007 р. № 472.

Вищезазначені дії позивача свідчать
про наступне схвалення угоди
позивачем.

Крім цього, слід також зазначити, що
спірний договір скріплений зі сторони
позивача печаткою УМВС України у
Херсонській області.

Згідно п.3.4.1 Інструкції "Про порядок
видачі міністерствам та іншим
центральним органам виконавчої влади,
підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення
замовлень на виготовлення печаток і
штампів" (затверджено наказом МВС
України 11.01.1999 р. № 17, зареєстровано в
Мінюсті України 28.04.1999 р. № 264/3557), чинної
на час укладення спірного договору,
відповідальність і контроль за
дотриманням порядку зберігання
печаток і штампів, а також законністю
користування ними покладається на
керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань,
суб'єктів підприємницької діяльності,
інших організаційних форм, діяльність
яких передбачена чинним
законодавством України, у зв'язку з чим
саме керівник позивача повинен був
контролювати законність користування
печаткою, а тому саме він і несе
відповідальність за її використання,
тобто за поставлення її на договорі, у
зв'язку з чим протилежні доводи не
можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, відсутні підстави для
визнання правочину недійсним як
підписаного неуповноваженою особою.

Крім цього, позивач посилається, що
спірний договір належить до змішаних
типів договорів та поєднує в собі
елемент договору підряду на капітальне
будівництво, договору про сумісну
діяльність та договору інвестиційної
діяльності.

Проте, як зазначає позивач, всупереч
вимогам ст. 355 ЦК УРСР у договорі
відсутні істотні умови встановлені для
договорів підряду на капітельне
будівництво, а всупереч вимогам ч. 1 ст.
430, ст. 431, ст. 432 у договорі відсутні
істотні умови притаманні договору про
сумісну діяльність та порушено приписи
чинного на час укладання договору
Закону України "Про інвестиційну
діяльність" щодо подання фінансовим
органам декларації, одержання
необхідного дозволу відповідних
державних органів на капітальне
будівництво та одержання позитивного
комплексного висновку державної
експертизи про додержання в
інвестиційних програмах та проектах
будівництва діючих нормативів та
вимог.

Таким чином, позивач зазначає
додатковою підставою визнання
договору недійсним невідповідність
його вимогам закону (ст. 48 ЦК УРСР).

Суд вважає такі доводи позивача
надуманими та безпідставними з огляду
на наступне.

Так, позивач не зазначає на підставі,
яких умов Договору № 1659/1 він дійшов
висновків про те, що між сторонами було
укладено змішаний договір, який
містить у собі елементи договору про
сумісну діяльність та договору підряду
на капітальне будівництво. Навпаки, сам
же позивач вказує про відсутність
істотних умов вказаних видів
договорів, що свідчить про те, що
укладений договір між сторонами не є
договором ні про спільну діяльність, ні
про підряд на капітальне будівництво.
Умовами Договору № 1659/1 передбачено
наступне.

Відповідно до п. 1.1. Договору № 1659/1
Забудовник (УМВС України в Херсонській
області) прийняв Пайовика (ДП «ХМТП») у
пайову участь по будівництву
46-квартирного житлового будинку, що
знаходяться по вул. Кірова у м. Херсоні.

Умовами п. 1.2. Договору було
передбачено, що сума Договору № 1659/1
визначається розміром пайового внеску
Пайовика в пайовому будівництві
вказаного житлового будинку та складає
754 600 гривень, із розрахунку вартості
будівництва 1 кв. м загальної площі - 1300
грн., що на момент оформлення Договору
складало в еквівалентному відношенні
240 умовних одиниць.

Як передбачено п. 2.1.1. та 2.1.2. Договору №
1659/1 Забудовник прийняв зобов'язання:
забезпечити введення будинку в
експлуатацію в 4 кварталі 2001 року і
виділити в зазначеному будинку шість
трьохкімнатних квартир загальною
площею 580, 41 кв. м (№ № 1; 13; 18; 32; 36; 45; 1-6
поверх); передати Пайовику документи,
необхідні для реєстрації за ним
(Пайовиком) права власності на
зазначені в Договорі квартири.

У зв'язку з відсутністю можливостей
профінансувати будівництво
готівковими коштами Пайовик,
відповідно до умов п. 2.2.1. Договору №
1659/1, прийняв на себе зобов'язання
забезпечити на суму пайового внеску
безперебійне постачання будівництва
житлового будинку будівельними
матеріалами, згідно Графіку поставки
будівельних матеріалів та виробів на
будівництво 46-ти квартирного житлового
будинку УМВС по вул. Кірова, який є
невід'ємною частиною Договору, а також
виконати штукатурні роботи однієї
секції житлового будинку.

З наведених умов Договору № 1659/1
вбачається, що ДП «ХМТП» взяло пайову
участь в будівництві житла.

Таким чином, Херсонський морський
торговельний порт став учасником
інвестиційної діяльності в результаті
здійснення якої досягається
соціальний ефект у вигляді
забезпечення житлом.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 4 ЦК УРСР
цивільні права і обов'язки виникають з
угод, передбачених законом, а також з
угод, хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Можливість укладання договорів в
інвестиційній діяльності
передбачалася ст. 9 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» від 18.11.1991 №
1560-ХІІ (в редакції закону чинній на
момент укладання спірного договору).

Так, згідно зі ст. 9 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» основним
правовим документом, який регулює
взаємовідносини між суб'єктами
інвестиційної діяльності, є договір
(угода).

Укладання договорів, вибір партнерів,
визначення зобов'язань, будь-яких інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України, є
виключною компетенцією суб'єктів
інвестиційної діяльності.

Аналогічна позиція була викладена в
листі Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 25.04.2003 №
8/8-311, який договори на будівництво
житла, в тому числі такі, що
передбачають пайову участь у
будівництві житла фізичних та
юридичних осіб, відносить до договорів
інвестиційної діяльності.

Відносно доводів позивача про
порушення ч. 1 ст. 8 та ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про інвестиційну діяльність»
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про інвестиційну діяльність» (в
редакції чинній на момент укладання
спірного договору) інвестор у випадках
і порядку, встановлених законодавством
України, зобов'язаний: подати
фінансовим органам декларацію про
обсяги і джерела здійснюваних ним
інвестицій; одержати необхідний дозвіл
або узгодження відповідних державних
органів та спеціальних служб на
капітальне будівництво; одержати
позитивний комплексний висновок
державної експертизи щодо додержання в
інвестиційних програмах та проектах
будівництва діючих нормативів з питань
санітарного і епідемічного
благополуччя населення, екології,
охорони праці, енергозбереження,
пожежної безпеки, міцності, надійності
та необхідної довговічності будинків і
споруд, а також архітектурних вимог.

Вказана норма закону передбачає
здійснення перелічених заходів
виключно у випадках і порядку
встановлених законодавством України.

При укладанні спірного договору,
законодавство, чинне на момент
укладання договору не вимагало від
Відповідача вчинення дій перелічених у
ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» та не
встановлювало порядок їх здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про інвестиційну діяльність»
обов'язковій державній експертизі у
повному обсязі підлягають
інвестиційні програми та проекти
будівництва, що здійснюються із
залученням коштів Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим, місцевих бюджетів, а також коштів
державних підприємств, установ та
організацій. Інвестиційні програми та
проекти будівництва, що здійснюються
за рахунок інших джерел фінансування,
підлягають експертизі згідно з
частиною першою статті 8 цього Закону.

Державна експертиза інвестиційних
програм і проектів будівництва
виконується комплексно
спеціалізованою державною
організацією, яка утворюється і діє у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Порядок проведення
державної експертизи інвестиційних
програм і проектів будівництва
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Вказана норма закону встановлює, що
обов'язковій державній експертизі
підлягають інвестиційні програми та
проекти будівництва, що здійснюються
із залученням коштів державних
підприємств. При цьому, порядок
проведення державної експертизи
інвестиційних програм і проектів
будівництва визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з п. 14.1.93 Податкового кодексу
України кошти - гривня або іноземна
валюта.

В даному випадку ДП «ХМТП» не залучало
коштів у будівництво будинку, а
відповідно до умов п. 2.2.1. Договору №
1659/1, прийняло на себе зобов'язання
забезпечити на суму пайового внеску
безперебійне постачання будівництва
житлового будинку будівельними
матеріалами, згідно Графіку поставки
будівельних матеріалів та виробів на
будівництво 46-ти квартирного житлового
будинку УМВС по вул. Кірова, який є
невід'ємною частиною Договору, а також
виконати штукатурні роботи однієї
секції житлового будинку. Таким чином,
необхідності в проведенні обов'язкової
державної експертизи не було.

Крім того, на момент укладання договору
порядок проведення державної
експертизи інвестиційних програм і
проектів будівництва був не визначений
Кабінетом Міністрів України. Лише
постановою від 11 квітня 2002 р. № 483
Кабінет Міністрів України затвердив
«Порядок затвердження інвестиційних
програм і проектів будівництва та
проведення їх комплексної державної
експертизи».

За таких обставин підстав длля
визнання договору недійсним на
підставі ст. 48 ЦК УРСР не вбачається.

Щодо відсутності у сторін на час
розгляду даної справи оригіналу
спірного договору, то договір № 1659/1
неодноразово досліджувався судами
різних інстанцій під час розгляду
справ № 3/109-06 та № 5024/1408/2012, а тому його
існування є загальновідомим, що
унеможливлює зробити висновок про його
неукладення.

Судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 24.02.2014 р.

Суддя
Л.І. Александрова