ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.Справа № 916/13/2026Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Мирошниченко М.А., Головея В.М.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Саратський завод продтоварів"

на ухвалу господарського суду Одеської
області

від 26 грудня 2013 року

у справі № 916/13/2026

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саратський завод
продтоварів"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланжерон і К"

про стягнення 160.908 грн. 21 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 26.12.2013 р. (суддя
Цісельський О.В.) у прийнятті до
розгляду позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саратський завод
продтоварів" (далі позивач, Завод) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланжерон і К" (далі
відповідач, ТОВ) про стягнення 160.908 грн.
21 коп. на підставі п. 2 ст. 62 ГПК України -
відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що
ухвалою господарського суду Одеської
області від 20.02.2013 р. у справі № 5017/3563/2012
вже вирішений спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав щодо стягнення грошових коштів
з відповідача на користь позивача у
загальній сумі 325.969 грн. 65 коп., а
повторний розгляд судом ідентичного
позову чинним законодавством не
передбачено, внаслідок чого підстави
для порушення позовного провадження за
позовом цим позовом - відсутні. При
цьому, місцевий суд зазначив, що
позивач не позбавлений права
звернутися до суду із позовом про
зобов'язання відповідача виконати
затверджену судом мирову угоду.

В апеляційній скарзі скаржник
просить ухвалу місцевого суду
скасувати, а справу передати на розгляд
до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що
предметом позову є невиконання
відповідачем затвердженої судом
мирової угоди. Відповідно до п. п. 3.19
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 р. відповідний позов може
мати як майновий, так і немайновий
характер у залежності від змісту умов
мирової угоди, внаслідок чого позивач
мав право на звернення з позовом до
суду з вимогами, як немайнового, так і
майнового характеру, у зв'язку з чим
висновок суду першої інстанції про те,
що Завод може звертатись до суду тільки
з позовними вимогами немайнового
характеру є безпідставними.

Відзив на апеляційну скаргу не
надходив.

Сторони були своєчасно та
належним чином повідомлені про день,
часі місце розгляду справи, але не
скористались своїм правом на участь в
розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваної
ухвали, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи 23.12.2013 р. позивач звернувся з
позовом до місцевого суду посилаючись
на те, що ухвалою господарського суду
Одеської області від 20.02.2013 р. у справі
№ 5017/3563/2012 була затверджена укладена
між сторонами у справі мирова угода за
умовами якого ТОВ зобов'язався
сплатити Заводу у строк до 01.05.2013 р. - 200908
грн. 21 коп. боргу за відповідним
графіком. Але, відповідач в обумовлений
строк умови мирової угоди не виконав та
не сплатив позивачеві 160.908 грн. 21 коп.
боргу, у зв'язку з чим позов підлягає
задоволенню на підставі ст. 193ГК
України. Крім того, ТОВ повинний
відшкодувати Заводу і понесені судові
витрати по справі на сплату судового
збору за подання цього позову в сумі 3218
грн. 16 коп.

З тексту позовної заяви видно,
що інших позовних вимог, зокрема, щодо
стягнення з відповідача ще й 3% річних в
сумі 3218 грн. 16 коп. Заводом в цьому
позові не заявлялось, внаслідок чого
посилання скаржника в апеляційній
скарзі на те, що таки вимоги ним були
заявлені до уваги прийнятими бути не
можуть, оскільки є повністю надуманими.

Як слідує з матеріалів справи у
лютому 2013 р. позивач звернувся з
позовом до господарського суду
Одеської області до відповідача про
стягнення грошових коштів у сумі 325.969
грн. 65 коп. посилаючись на невиконання
останнім зобов'язань за укладеним між
сторонами у справі договором поставки
виноматеріалу № 19 від 10.10.2011 р. щодо
своєчасної оплати вартості товару,
внаслідок чого має борг по його оплаті
у сумі 294.388 грн. 82 коп., а тому повинний
сплатити позивачеві не лише суму боргу,
а також 26.322 грн. 20 коп. - пені та 5258 грн. 63
коп. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 20.02.2013 р. по справі
№ 5017/3563/2012 затверджена укладена між
сторонами у справі мирова угода за
умовами якої:

1) сторони встановили умови та порядок
задоволення відповідачем вимог
позивача за поставку товару згідно з
договором поставки виноматеріалів № 19
від 10.10.2011 р. на підставі товарних
накладних від 07.03.2012 р. та від 17.10.2012 р.

2) сторони визнали, що на час розгляду
справи відповідач частково погасив
борг за договором поставки
виноматеріалів № 19 від 10.10.2011 р. в сумі
100.000 грн. і на дату укладення мирової
угоди залишок боргу відповідача перед
позивачем складає 194.388 грн. 82 коп.

3) повернення залишку суми боргу за
договором поставки виноматеріалів № 19
від 10.10.2011 р. у сумі 194.388 грн. 32 коп. буде
здійснюватись відповідачем шляхом
перерахуванням грошових коштів в
загальній сумі 194388 грн. 82 коп. на
поточний рахунок позивача в строк до
01.05.2013 р. за наступним графіком:

до 01.03.2013 р. - в сумі 64.796 грн. 27 коп.,

до 01.04.2013 р. - в сумі 64.796 грн. 27 коп..

до 01.05.2013 р. - в сумі 64.796 грн. 27 коп.

4) відповідач зобов'язується в строк до
01.03.2013 р. відшкодувати позивачеві 6519
грн. 39 коп. - понесених судових витрат по
справі на оплату судового зору за
подання відповідного позову.

5) позивач від позовних вимог в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 100.000 грн. - боргу, 26.322 грн. 20 коп.
- пені та 5258 грн. 63 коп. - 3% річних -
відмовляється.

6) позивач заявляє, що з дати підписання
цієї мирової угоди та у випадку
належного її виконання не матиме
претензій матеріального та морального
характеру до відповідача з приводу
боргу, погашення якої є предметом цієї
мирової угоди.

7) сторони стверджують, що ця мирова
угода не суперечить їх інтересам та не
порушує їх прав, наслідки закриття
провадження у справі на підставі ст. ст.
78, 80 ГПК України їм роз'ясненні.

Провадження у справі № 5017/3563/2012 -
припинено.

Постановами Пленумів Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" та № 9 від 17.10.2012 р.
„Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" визначено, що:

Якщо ухвала господарського суду
про затвердження мирової угоди
відповідає вимогам статті 18 Закону
України "Про виконавче провадження", то
вона є виконавчим документом у
розумінні п. 2 ч. 2 ст. 17 названого Закону
і підлягає виконанню державною
виконавчою службою; тому за наявності
зазначеної умови позовна заява про
спонукання до виконання мирової угоди
не підлягає розгляду в господарських
судах;

Якщо ж ухвала суду про
затвердження мирової угоди не містить
усіх даних, зазначених у статті 18
названого Закону, то така ухвала не має
статусу виконавчого документа, і інша
сторона у справі не позбавлена права
звернутися з позовом про зобов'язання
виконати мирову угоду, у випадку
задоволення якого господарський суд
видає наказ. Відповідний позов може
мати як майновий, так і немайновий
характер у залежності від змісту умов
мирової угоди.

Вищенаведене свідчить про те, що
позивач мав право звернутися до суду з
позовом про зобов'язання відповідача
виконати мирову угоду. При цьому, позов
міг мати як майновий, так і немайновий
характер у залежності від змісту
мирової угоди.

Але, такий позов міг бути
пред'явлений позивачем лише за умови
факту, що ухвала господарського суду
Одеської області від 20.02.2013 р. у справі
№ 5017/3563/2012 про затвердження мирової
угоди не має статусу виконавчого
документа.

Як вбачається з матеріалів
справи позивач вищевказану судову
ухвалу від 20.02.2013 р. до органів
державної виконавчої служби до
примусового виконання не пред'являв та
вона йому цим органом з мотиву
невідповідності вимогам ст. 18 Закону
України „Про виконавче провадження" не
поверталась скаржникові.

У позовній заяві позивач
взагалі не посилався на те, що судова
ухвала від 20.02.2013 р. не має статусу
виконавчого документа та з вимогами
про зобов'язання відповідача виконати
цю мирову угоду з наведених мотивів до
суду першої інстанції не звертався, у
зв'язку з чим останній підставне,
відповідно до вимог п. 2 ст. 62 ГПК
України, відмовив у прийнятті до
розгляду позов Заводу, так як залишок
боргу за договором поставки
виноматеріалів № 19 від 10.10.2011 р. за
товарними накладними від 07.03.2012 р. та
від 17.10.2012 р. вже стягнутий з
відповідача на користь позивача
ухвалою господарського суду Одеської
області від 20.02.2013 р. у справі № 5017/3563/2012,
що набрала законної сили.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що ухвала
місцевого суду прийнята з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для її
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 106
ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду
Одеської області від 26.12.2013 року у
справі № 916/13/2026 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "
Саратський завод продтоварів" - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 28.02.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.