КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. Справа№ 39/138

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

секретаря судового засідання Ворони
В.В.

за участю представників сторін:

від відповідача - Кравченко А.М., дов. №
637 від 05.04.2013 р.;

інші представники сторін у судове
засідання не з'явилися

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного
акціонерного товариства «Будівельна
фірма

«Старатель»

на ухвалу Господарського
суду міста Києва

від 30.12.2013 року

у справі № 39/138 (головуючий
суддя Спичак О.М., судді:

Босий В.П., Цюкало
Ю.В.)

за скаргою Українського
консорціуму «Екосорб»

на дії Відділу виконавчої
служби Святошинського районного

управління юстиції
у місті Києві

у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Будівельна
фірма

«Старатель»

до Українського
консорціуму «Екосорб»

про стягнення 12 663 560, 83
грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.12.2013 року по справі № 39/138
скаргу Українського консорціуму
«Екосорб» щодо скасування постанови
відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 27.11.2012 ВП № 34968268
задоволено.

Визнано недійсною постанову відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 27.11.2012 ВП № 34968268.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
Приватне акціонерне товариство
«Будівельна фірма «Старатель»
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалу
Господарського суду міста Києва від
30.12.2013 року по справі № 39/138 скасувати та
прийняти нове рішення, яким скаргу
Українського консорціуму «Екосорб»
відхилити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014 року
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження.

12.02.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Українського
консорціуму «Екосорб» надійшов відзив
на апеляційну скаргу, у якому
відповідач просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Представник Українського консорціуму
«Екосорб» у поясненнях, наданих у
судовому засіданні, заперечував проти
доводів апелянта, викладених в
апеляційній скарзі, просив суд
відмовити в задоволенні скарги та
залишити без змін оскаржуване судове
рішення місцевого господарського суду
як таке, що прийняте з повним, всебічним
та об'єктивним з'ясуванням обставин,
які мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Представники Приватного акціонерного
товариства «Будівельна фірма
«Старатель» в судове засідання не
з'явились про місце та час розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

11.02.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від представника
Приватного акціонерного товариства
«Будівельна фірма «Старатель» -
Аніщенко С.О. надійшла телефонограма, в
якій позивач просить відкласти розгляд
справи у зв'язку з його хворобою та
відсутністю можливості у апелянта
направити іншого представника.

Колегія суддів, порадившись
ухвалила, відмовити в клопотанні
апелянта враховуючи наступне.

Заслухавши думку представника
Українського консорціуму «Екосорб»,
який зазначив про можливість розгляду
справи саме в цьому судовому засіданні,
колегія суддів апеляційного
господарського суду з урахуванням ст. 75
ГПК України вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами, оскільки Приватне
акціонерне товариство «Будівельна
фірма «Старатель» про дату та місце
розгляду справи було повідомлене
належним чином. Участь представників
позивача у судовому засіданні 12.02.2014
року, судом обов'язковою не
визнавалась, клопотань про
витребування письмових доказів не
надходило. До того ж, доводи зазначені у
клопотанні про те, що скаржник -
Приватного акціонерного товариства
«Будівельна фірма «Старатель» має
єдиного уповноваженого представника,
який знаходиться на лікарняному,
судова колегія не приймає до уваги,
оскільки, скаржник є юридичною особою
яка не обмежена у виборі своїх
представників. Юридичну особу також
може представляти її директор. Крім
того, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що будь-яких доказів про те, що
представник дійсно знаходиться на
лікарняному, зокрема довідки про
відкриття лікарняного чи копії
лікарняного листа суду не надано.
Також, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що у
відповідності до ст. 102 ГПК України суд
апеляційної інстанції обмежений
строком розгляду апеляційних скарг на
ухвали місцевого господарського суду.

Крім того, представники Відділу
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві у судове засідання не з'явились,
будь-яких клопотань з цього приводу
суду не надавали.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 вищезазначеної
постанови Пленуму, у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Ухвала Київського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014 року про
прийняття апеляційної скарги до
провадження надсилалась сторонам за
адресами вказаними у позовній заяві та
апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає можливим
здійснити розгляд апеляційної скарги
за наявними матеріалами справи без
участі відсутніх представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

29.07.2011 року Приватне акціонерне
товариство «Будівельна фірма
«Старатель» (далі - ПрАТ «Будівельна
фірма «Старатель», позивач) звернувся
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Українського консорціуму
«Екосорб» (далі - УК «Екосорб»,
відповідач) про стягнення
заборгованості в розмірі 12 663 560,83 грн.
на підставі договору підряду № Чм 36-307
від 12.06.2007 року.

02.04.2012 року ухвалою Господарського суду
міста Києва затверджено мирову угоду,
укладену між ПрАТ «Будівельна фірма
«Старатель» та УК «Екосорб»,
провадження у справі № 39/138 припинено.

Відповідно до тексту затвердженої
Мирової угоди сума заборгованості
Боржника перед Стягувачем за Договором
підряду, що має бути погашена, на
встановлених цією угодою умовах,
становить 7 млн. За графіком погашення
заборгованості вона має бути повність
сплачена до 01.08.2013 року.

29.07.2013 року УК «Екосорб» звернувся до
Господарського суду міста Києва із
заявою № 01/01-114 від 26.07.2013 року про
відстрочку виконання рішення,
відповідно до якої просить відстрочити
виконання ухвали Господарського суду
міста Києва від 02.04.2012 року по справі №
39/138 на 12 місяців.

07.08.2013 року ухвалою Господарського суду
міста Києва заяву УК «Екосорб» про
відстрочку виконання ухвали
Господарського суду міста Києва від
02.04.2012 року по справі № 39/138 задоволено,
відстрочено виконання ухвали
Господарського суду міста Києва від
02.04.2012 року про затвердження мирової
угоди, у справі № 39/138 на 12 місяців.

27.11.2012 року головним державним
виконавцем Кравчуком М.В. органу
державної виконавчої служби
Святошинського РУЮ в місті Києві (далі -
ВДВС) при примусовому виконанні в
виконавчому провадженні № ВП 34968268
ухвали Господарського суду міста Києва
від 02.04.2012 року № 39/138 про стягнення з
боржника - УК «Екосороб» боргу в сумі 618
000 грн. на підставі ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» було
накладено арешт на все майно, а саме: на
усі цінні папери та безпроцентні
цільові іменні облігації, випущені у
бездокументарній формі, на усі майнові
права боржника, що належить боржнику у
межах сум звернення стягнення - 618 000
грн., та заборонено боржнику
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке йому належить.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема, накладати арешт на кошти та
інші цінності боржника, зокрема на
кошти, які перебувають на рахунках і
вкладах у банках, інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей.

Колегія суддів звертає увагу на ст. 190
Цивільного кодексу України, якою
визначено, що майном як особливим
об'єктом вважаються окрема річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки. Майнові права є
неспоживною річчю. Майнові права
визнаються речовими правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 Цивільного
кодексу України цінним папером є
документ установленої форми з
відповідними реквізитами, що посвідчує
грошове або інше майнове право,
визначає взаємовідносини емітента
цінного папера (особи, яка видала
цінний папір) і особи, яка має права на
цінний папір, та передбачає виконання
зобов'язань за таким цінним папером, а
також можливість передачі прав на
цінний папір та прав за цінним папером
іншим особам.

Статтею 17 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема на підставі наказів
господарських судів.

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в ст. 17 цього
Закону, зокрема за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення.

Як встановлено ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження», копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 2 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту (ч.2).

Згідно ч. 4 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» копії
постанови державного виконавця про
арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України та ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України і
виконуються у порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Статтею 6 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону. Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Як зазначалося вище, 27.11.2012 року
постановою ВДВС у виконавчому
провадженні ВП № 34968268 ухвали
Господарського суду міста Києва від
02.04.2012 року № 39/138 про стягнення з
боржника - УК «Екосороб» боргу в сумі 618
000 грн. на підставі ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» було
накладено арешт на все майно у межах
сум звернення стягнення та заборонено
боржнику здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке йому належить.

Державним виконавцем не було
направлено у встановленому ч. 4 ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження» порядку прийняту
постанову на адресу боржника. Доказів
протилежного суду станом на момент
вирішення скарги - як до суду першої
інстанції так і до апеляційної не
надано.

Також, суд зазначає про те, що
направлення державним виконавцем
документів виконавчого провадження - є
його обумовленим законом обовґязком,
чого при винесенні оскаржуваної
постанови ним дотримано не було, а
отримання стороною виконавчого
провадження документів виконавчого
провадження - гарантує дотримання прав
сторін у виконавчому провадженні
згідно ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження».

Таким чином, боржник не був
повідомлений про винесення постанови
ВДВС про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 27.11.2012 року ВП № 34968268, суду не було
надано доказів того, що вказана
постанова була направлена органом
виконання судових рішень на його
адресу. Накладення відповідного арешту
на належне боржнику усе майно без
урахування співрозмірності вартості
майна сумі заборгованості, яка
присуджена до стягнення в справі № 39/138,
порушує його права власника цінних
паперів, які посвідчують права
боржника у товаристві - емітенті, і які
у відповідності до ст. 190, 194 Цивільного
кодексу України є видом майна, право на
володіння, користування та
розпорядження яким є конституційно
охоронюваним.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що постанова ВДВС про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 27.11.2012
року ВП № 34968268 - порушує права та
охоронювані законом інтереси боржника
у відповідному виконавчому
провадженні.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року № 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
передбачено, що за результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, в
якій господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і залежно
від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо здійснення
заходів виконавчого провадження
недійсною, або визнає дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби незаконними, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про визнання доводів
скаржника в частині скасування
постанови ВДВС - правомірними, у зв'язку
з чим наведена постанова Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 27.11.2012 року ВП №
34968268 має бути визнана недійсною.

Стосовно посилання апелянта на
порушення норм процесуального права
шляхом несвоєчасного повідомлення про
слухання справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Апелянт - Приватне акціонерне
товариство «Будівельна фірма
«Старатель» було повідомлене
телефонограмою (т. 3 а.с. 81), яку прийняв
працівник апелянта.

Частиною 2 ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що скарги на дії органів
Державної виконавчої служби
розглядаються господарським судом, про
час і місце якого повідомляються
ухвалою стягувач, боржник чи прокурор
та орган виконання судових рішень.
Неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

Таким чином, права апелянта при
розгляді скарги в суді першої
інстанції порушені не були.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження
під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 30.12.2013 року по справі № 39/138,
прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Будівельна
фірма «Старатель» задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101-106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Будівельна
фірма «Старатель» залишити без
задоволення, а ухвалу Господарського
суду міста Києва від 30.12.2013 року по
справі № 39/138 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 39/138
повернути до Господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 18.02.2014
року.