номер провадження справи 8/5/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2014
Справа № 908/156/14

за позовом Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (69095, м.Запоріжжя, вул.. Гоголя,
147)

до відповідача Класичного приватного
університету (69002, м.Запоріжжя, вул.
Жуковського, 70-Б)

про стягнення 4500 грн. безпідставно
перерахованих коштів на відшкодування
вартості навчання за договором № 39814/1
від 16.11.2009 р.

Суддя Попова І.А.

Представники:

Позивача - Скорженко А.П., дов. № 07-7/2428
від 15.07.2011 р.

Відповідача - Віхляєв В.В., дов. від
06.02.2014 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення
з відповідача 4500 грн. безпідставно
перерахованих коштів на відшкодування
вартості навчання за договором № 39814/1
від 16.11.2009 р.

В судовому засіданні, відкритому 06.02.2014
р., оголошувалася перерва до 20.02.2014р.
Вступну та резолютивну частину рішення
оголошено в засіданні 20.02.2014 р.

Позивач підтримав вимоги з підстав та
предмету, заявлених у позові. В
обґрунтування вимог зазначив: 16.11.2009 р.
Запорізьким обласним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів,
Класичним приватним університетом та
Кравченко І.В. укладено договір № 39814/1
про платне надання освітніх послуг на
загальну суму 14400 грн. Відповідно до
умов договору позивачем відшкодовано
витрати на навчання на загальну суму 7200
грн. За результатами зустрічних
перевірок, які зафіксовані в Акті
ревізії цільового та законного
використання коштів Фонду соціального
захисту інвалідів Запорізького
обласного відділення Фонду
встановлено, що у 4 семестрі 2009/2010
навчального року студентом із 4
предметів по яким проводилися іспити
складено тільки два, крім того студент
не з'явився на екзаменаційні сесії на 2
заліки. У наступному семестрі ним не
перескладені та не зараховані 2 заліки
протягом 3 курсу (5-6 семестри) 2010/2011
навчального року. Всупереч вимог,
передбачених положенням про
організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах (затв.
Наказом МОУ № 161 від 02.06.1993 р.) наказом
ректора КПУ від 12.07.2011 р. за № 1812-С
Кравченка І.В. відраховано у зв'язку з
академічною заборгованістю. В судовому
засіданні 20.02.2014 р. на вимогу суду щодо
надання нормативного обґрунтування
позовних вимог та пояснення правової
природи заявленої до стягнення суми
позивач надав уточнення до позовної
заяви, в яких зазначив, що внаслідок
неправомірних дій відповідача, а саме
бездіяльності по виконанню Положення
про організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах, позивач
вважає, що відповідачем проігнорований
обов'язок стосовно своєчасного
відрахування студента, що призвело до
безпідставного перерахування коштів
відшкодування вартості навчання у
розмірі 4500 грн. Відповідно до ст. ст. 509,
626-630 ЦК України, ст.ст. 173, 179, 218 ГК
України просить стягнути з відповідача
4500 грн. безпідставно перерахованих
коштів.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
визнав. У відзиві на позов відповідач
вказує, що освітні послуги за договором
№ 39814/1 від 16.11.2009 р. прийняті та оплачені
позивачем як замовником, претензій у
зв'язку з якістю наданої послуги з боку
позивача на адресу університету
протягом всього часу навчання студента
Кравченко І.В. не надходило, позивач не
відмовлявся від укладених договорів та
не вимагав повернення відповідачем
сплачених сум. Будь-яких доказів того,
що освітня послуга мала низьку якість
або не була у встановленому порядку
надана студену Кравченко І.В. позивачем
не надано. Аудиторні послуги студену
згідно графіку навчального процесу
викладачами університету надані в
повному обсязі. Крім того, студент
відвідував деякі заняття, а отже
отримував освітні послуги. При цьому,
взяті на себе зобов'язання за договором
№ 39814/1 студент не виконав. Відповідач
вказує, що самовільне невідвідування
студентом занять не є доказом
ненадання університетом освітніх
послуг. 12 липня 2011 р. студент Кравченко
І.В. був відрахований з 3 курсу
університету наказом про відрахування
№ 1812 внаслідок академічної
заборгованості. Внаслідок порушення
студентом зобов'язань за договором №
39814/1 університетом та позивачем за
взаємною згодою припинено дію договору
№ 39814/1 з зазначенням підстави для її
припинення, а саме в зав'язку з
академічною заборгованістю. Грошові
кошти внесені позивачем по червень 2011
р. включно, тоді як договір № 39814/1
припинено в липні 2011 р. Тому, згідно п. 8
договору № 39814/1 позивач мав сплатити за
місяць, у якому студент відрахований з
університету.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши додані матеріали, суд
встановив:

16 листопада 2009 р. Класичним приватним
університетом (університет, відповідач
по справі) та Запорізьким обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів (замовник, позивач по справі)
укладено договір № 39814/1 про платне
надання освітніх послуг, за умовами
якого університет здійснює підготовку
студента Кравченко І.В., як фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
бакалавр за спеціальністю «Економіка
підприємства», форма навчання - заочна,
термін навчання - 4 роки, згідно з
ліцензіями на провадження освітньої
діяльності за освітньо-професійними
програмами та навчальними планами,
затвердженими та узгодженими в
установленому порядку, чинними
нормативними актами Міністерства
освіти і науки України та Положеннями,
прийнятими в університеті, щодо
організації та проведення навчального
процесу. Замовник зобов'язується
протягом усього терміну навчання
студента в університеті фінансувати
навчання студента та дотримуватися
умов цього договору, розмір плати за
весь термін навчання встановлюється в
сумі 14400 грн. і не може змінюватися
протягом дії договору (п. 5 договору №
39814/1). Додатковою угодою до договору №
39814/1 від 16.11.2009 р. сторонами узгоджено
припинення дії договору № 39814/1 про
платне надання освітніх послуг від
16.11.2009 р. Кравченку І.В. з 12.07.2011 р. у
зв'язку з академічною заборгованістю
згідно наказу № 1812-с від 12.07.2011 р.

Як свідчать вивчені матеріали, на
виконання умов договору сторонами
складено акти здачі прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-0000200, № ОУ-0000201, №
ОУ-0000202 від 06.12.2010 р. та акт надання
послуг № 328 від 11.07.2011 р. Позивачем
відшкодовано відповідачу витрати на
навчання студента на загальну суму 7200
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями № 638, 639, 640, 641, 642 від 13.08.2010
р., № 197 від 26.05.2010 р., № 1133, 1141, 1149 від
06.12.2010 р., № 170 від 12.05.2011 р. № 444 від 11.07.2011
р.

Державною фінансовою інспекцією в
Запорізькій області проведено ревізію
цільового та законного використання
коштів Фонду соціального захисту
інвалідів Запорізького обласного
фонду соціального захисту інвалідів за
період з 01.05.2010 р. по 01.03.2012 р., якою
встановлено, що відділенням Фонду
протягом 2010-2011 років незаконно
оплачено навчальним закладам коштів за
послуги щодо навчання інвалідів, в тому
числі Класичному приватному
університету на суму 4500 грн. (за 2010 рік -
2340 грн., за 2011 рік - 2160 грн., про що
складено акт ревізії Держфінінспекції
в Запорізькій області від 28.04.2012 № 04-21/9.

Відповідно приписів ст.22
Господарського процесуального кодексу
України до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач не змінив ні предмет, ні
підставу позову.

Предмет позову - це певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача. Предмет позову
кореспондується зі способами захисту
права. Предмет позову повинен мати
правовий характер і випливати з певних
матеріально-правових відносин.

Підстави позову - це фактичні обставини
з посиланням на конкретну норму
матеріального права, на яких
ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють
з'ясуванню наявності і характеру
спірних правовідносин між сторонами,
застосуванню необхідного способу
захисту права, визначенню кола доказів,
які необхідні для підтвердження
наявності конкретного цивільного
права і обов'язку. Захист немайнового
чи майнового права або законного
інтересу відбувається шляхом
прийняття судом рішення про примусове
виконання відповідачем певних дій або
зобов'язання утриматись від вчинення
певних дій. Суд позбавлений права
самостійно змінювати предмет або
підставу позову.

Предметом позову в даній справі є
стягнення з відповідача на користь
позивача безпідставно перерахованих
грошових коштів на відшкодування
вартості навчання.

Підставами позову позивач зазначив
обставини, відповідно до яких
відповідач порушив господарське
зобов'язання, а саме: виконання
обов'язку щодо своєчасного
відрахування студента, що встановлено
актом Держфінінспекції під час
перевірки позивача, що спричинило
безпідставне перерахування коштів на
відшкодування вартості навчання в
розмірі 4500 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем не визначено правову природу
заявленої до стягнення суми з
посиланням на норми матеріального
права, що регулюють спірні відносини та
підстави даного позову.

При вирішенні даного спору суд
виходить із характеру правовідносин
сторін та застосовує приписи
законодавства, що регулює відносини з
набуття (збереження) майна без
достатньої правової підстави та
відносини з надання послуг.

По-перше, відповідно до ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Отже, відповідно до наведеної
норми обов'язковою умовою набуття або
збереження майна без достатньої
правової підстави має бути відсутність
правової підстави для набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи. Тобто, коли мала місце помилка,
обман, випадковість або інші підстави
набуття або збереження майна, які не
можна віднести до підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків (ст.11 ЦК
України ).

Відповідно п.1 ч.1 ст.11 ЦК України
договори та інші правочини є
підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків.

Судом встановлено, що правовідносини
сторін з оплати освітніх послуг
виникли з договору № 39814/1 від 16.11.2009 р.
та відповідні послуги прийняті
замовником за актами
приймання-передачі без зауважень.
Таким чином, посилання позивача на
безпідставність перерахування
грошових коштів не є обґрунтованими.

По-друге, що стосується доводів
позивача про застосування
відповідальності за порушення
університетом господарського
зобов'язання суд зазначає наступне:

Відповідно ст.. 218 ГК України учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

За статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами статей 610 та 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); в разі чого
настають правові наслідки, встановлені
законом або договором, зокрема,
відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу чи необережності), якщо інше не
встановлено законом або договором, при
цьому відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання;
конкретизуючи це загальне правило,
викладене у статті 614 Цивільного
кодексу України, частина 1 статті 906
Цивільного кодексу України визначає,
що виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Судом встановлено, що студент
Кравченко І.В. відрахований з
університету наказом ректора № 1812-с
від 12.07.2011 р. в зв'язку з академічною
заборгованістю, внаслідок чого
сторонами по справі підписано
додаткову угоду про припинення дії
договору №39814/1 від 16.11.2009 р. Позивач
здійснив оплату за навчання студента
по червень 2011 р. включно відповідно до
умов договору № 39814/1 від 16.11.2009 р. Таким
чином, судом не встановлено підстав для
застосування відповідальності за
неналежне виконання господарського
зобов'язання відповідно до ст.. 218 ГК
України, якою позивач обґрунтовує
позовні вимоги.

Заявляючи позов про стягнення
безпідставно сплачених коштів в сумі
4500 грн. внаслідок неналежного
виконання університетом господарських
зобов'язань за договором, позивач
послався на висновки ревізії
Держфінінспекції, викладені в акті
№04-21/9 від 28.04.2011 р.

Відповідно до пункту 4 частини третьої
статті 129 Конституції України та статті
33 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. За
приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Вказані докази повинні
містити інформацію щодо обставин, що
входять до предмета доказування,
слугувати аргументами (посилками) у
процесі встановлення об'єктивної
істини.

Акт Держфінінспекції в Запорізькій
області не є беззаперечним доказом
обставин, що є предметом дослідження у
даній справі, а є результатом
тлумачення третьою особою змісту
правовідносин, що існували між
сторонами, та нормативно-правових
актів, які застосовуються до даних
правовідносин.

Враховуючи, що правовідносини сторін
врегульовані договором № 39814/1 від
16.11.2009 р. та з огляду на умови
зазначеного договору, суд зазначає про
недоведеність позивачем заявлених
вимог щодо безпідставного
перерахування ним грошових коштів на
відшкодування вартості навчання
внаслідок порушення відповідачем
господарського зобов'язання.

Оцінивши усі обставини справи у їх
сукупності та дослідивши надані
сторонами по справі докази, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення заявлених
позовних вимог, внаслідок чого в їх
задоволенні відмовляється.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 25 лютого 2014
року.

Суддя
І.А. Попова