м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17426/13 17.02.14

За позовомДержавного підприємства
"Вінницятрансприлад"доАнтимонопольног
о комітету Українипровизнання
недійсним рішення по справі № 126-26.13/325-12
від 12.08.2013 № 561-р

Суддя Блажівська О.Є.

Представники:

Від позивача: Шаповалов С.Ф. за дов. б/н
від 20.01.2014 року до 30.12.2014 року,
Степанишин С.М. - за дов. б/н від 20.01.2014
року до 30.12.2014 року, Антонюк А.Л. за дов.
б/н від 20.01.2014 року до 30.01.2014 року.

Від відповідача: Харченко С.В. за дов.
300-122/08-11545 від 25.11.2013 року до 25.11.2014 року,
Прокопов О.А. за дов. 300-122/08-9748 від 04.10.2013
року до 04.10.2014 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство
"Вінницятрансприлад" звернулось до
Господарського суду міста Києва із
позовом до відповідач
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення по справі №
126-26.13/325-12 від 12.08.2013 № 561-р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 року порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 14.10.2013 року.

24.09.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи по справі.

10.10. 2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи по справі.

10.10. 2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи по справі.

14.10.2013 року розпорядженням заступника
Голови Господарського суду міста Києва
Джарти В.В., у зв'язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. у відрядженні,
справу № 910/17426/13 передано для розгляду
судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 року справу № 910/17426/13
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 18.11.2013 року.

28.10.2013 року розпорядженням Голови
Господарського суду міста Києва,
справу № 910/17426/13передано судді
Блажівській О.Є.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 року справу № 910/17426/13
прийнято до провадження.

15.10.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву.

15.10.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на заяву
про забезпечення позову.

15.10.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли документи по
справі.

18.11.2013 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
з'явились.

18.11.2013 року представник позивача - 1 у
судовому засіданні надав суду усні
пояснення щодо висновків експертизи.

Представник позивача -1 надав суду усні
пояснення щодо клопотання про
забезпечення позову.

Представник відповідача -1 надав суду
усні пояснення по справі, проти
долучення в якості доказів висновків
експертизи заперечив.

Судом оголошено про перехід розгляду
справи по суті.

Представник позивача - 1 надав суду усні
пояснення по суті справи.

В усних поясненнях заявлені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

Суд оголошує перерву для дослідження
матеріалів справи.

Після перерви суд продовжує розгляд
справи.

Представник відповідача - 1 надав суду
усні пояснення по суті відзиву на
позовну заяву.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, судом
оголошено перерву до 09.12.2013 року.

09.12.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло заперечення на
клопотання про долучення до матеріалів
справи копій експертних висновків.

09.12.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.

09.12.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи по справі.

09.12.2013 року розпорядженням заступника
Голови Господарського суду міста Києва
Бойко Р.В., у зв'язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. на лікарняному,
справу № 910/17426/13 передано для розгляду
судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 року справу №910/17426/13
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 22.01.2014 року.

10.12.2013 року через канцелярію
Господарськог суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

16.12.2013 року розпорядженням заступника
Голови Господарського суду міста Києва
Бойко Р.В., у зв'язку з виходом судді
Блажівської О.Є. з лікарняного, справу
№ 910/17426/13 передано для розгляду судді
Блажівській О.Є.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року справу №910/17426/13
прийнято до провадження.

16.01.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

22.01.2014 року представники відповідача у
судове засідання з'явились.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Представник -1 відповідача надав суду
усні пояснення по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 року розгляд справи
відкладено на 10.02.2014 року.

05.02.2014 року через кацелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшла інформація по
справі.

10.02.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли письмові
пояснення.

10.02.2014 року розпорядженням заступника
Голови Господарського суду міста Києва
Бойко Р.В., у зв'язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. на лікарняному,
справу № 910/17426/13 передано для розгляду
судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року справу № 910/17426/13
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 17.02.2014 року.

17.02.2014 року розпорядженням Голови
Господарського суду міста Києва
Князькова В.В., у зв'язку з виходом судді
Блажівської О.Є. з лікарняного, справу
№ 910/17426/13 передано для розгляду судді
Блажівській О.Є.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 року справу № 910/17426/13
прийнято до провадження.

17.02.2014 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
з'явились.

Представник-1 позивача просив
розглянути заяву про вжиття заходів до
забезпечення позову та надав усні
пояснення щодо даної заяви.

Представник -1 відповідача проти
задоволення даної заяви заперечив.

Розглянувши заяву позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову, суд
відмовив в її задоволенні з огляду на
необґрунтованість, неналежну
доведеність та безпідставність.

Представник-2 позивача надав суду усні
пояснення щодо схожості та
відмінностей ЗПП та закрутки канатної,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі.

Представник-1 позивача надав суду усні
пояснення по суті справи.

Представник відповідача надав суду
усні пояснення щодо рішення АМК
України № 126-26.13/325-12.

Представник-2 відповідача надав суду
усні пояснення по суті справи.

Судом, у відповідності з вимогами ст. 81-1
ГПК України, складено протоколи
судових засідань, які долучено до
матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.02.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
уповноважених представників сторін,
всебічно та повно з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України,
розглянувши матеріали справи №
126-26.13/325-12 про порушення державним
підприємством "Вінницятрансприлад"
(далі - ДП "Вінницятрансприлад")
законодавства про захист економічної
конкуренції, прийняв рішення від 12.07.2013
року № 561-р, яким визнано, що ДП
"Вінницятрансприлад" у 2010, 2011, 2012 роках
займало монопольне (домінуюче)
становище на загальнодержавному ринку
запірно-пломбувальних пристроїв, які
використовуються для пломбування
рухомого складу при перевезенні
вантажів залізницями України у
внутрішньому і в міжнародному
сполученні; визнати дії державного
підприємства «Вінницятрансприлад» зі
встановлення в період із березня 2010
року до грудня 2012 року включно
завищених цін реалізації
запірно-пломбувальннх пристроїв, які
використовуються для пломбування
рухомого складу при перевезенні
вантажів залізницями України у
внутрішньому і в міжнародному
сполученні, порушенням законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбаченим пунктом 2 статті 50 та
пунктом 1 частини другої статті 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
загальнодержавному ринку
запірно-пломбувальних пристроїв, які
використовуються для пломбування
рухомого складу при перевезенні
вантажів залізницями України у
внутрішньому і в міжнародному
сполученні, шляхом встановлення таких
цін реалізації товару, які неможливо
було б встановити за умов існування
значної конкуренції на ринку; за
вказане порушення, накладено на
державне підприємство
«Вінницятрансприлад» штраф у розмірі 5
000 000 гривень.

Відповідно позовної заяви позивач
вказує, що оспорюване рішення
відповідача прийнято на підставі
неповного з'ясування обставин, зокрема,
відповідачем були взяті лише вибіркові
дані щодо реалізації
запірно-пломбувальних пристроїв (далі -
ЗПП) та закруток канатних за період
2010-2012 роки; при аналізі планової і
фактичної рентабельності відповідачем
взяті тільки ті місяці, де фактична
рентабельність перевищує планову, але
не взяті до уваги місяці, в яких
фактична рентабельність була нижчою за
планову; аналіз цін на ЗПП «Варта -
Універсал М» і закрутку канатну «Темп»
здійснювався, як на товар який є схожим,
однак відповідач не надав докази та не
вірно визначив ознаки одного
(подібного, аналогічного) товару, а саме
схожість ЗПП «Варта - Універсал М» та
закрутки канатної «Темп», позаяк
специфіка виготовлення і застосування
ЗПП «Варта - Універсал М» та канатних
закруток «Темп» не є аналогічною.

Також позивач в позовній заяві
зазначає, що відповідачем не
розглянута методика на складання
калькуляцій на ЗПП «Варта - Універсал
М» та канатні закрутки «Темп» і
принципи за якими вона формується,
також не враховано, що рентабельність в
планових калькуляціях на ЗПП «Варта -
Універсал М» в період з 2010 до 2013 роки
зменшувалась, а фактична
рентабельність на ЗПП «Варта -
Універсал М» у 2012 році була меншою
фактичної рентабельності за
показниками 2010 року, а також не
враховані середньозважені показники
по кожному року. Позивач вказує також
на те, що відповідач за винятком
інформації наданої від ДП
«Вінницятранспрнлад» не здійснено
поширеного дослідження ринку щодо
використання клієнтами ЗПП «Варта -
Універсал М» та канатних закруток
«Темп». Крім того, відповідачем не
враховано та не взято до уваги, що
позивач розраховував та затверджував
ціни виходячи з росту цін на матеріали
та послуги, зростання заробітної плати
та інших чинників, а також для
забезпечена виконання показників
фінансових планів, які затверджені
Міністерством інфраструктури України.

З огляду на вказане позивач вказує, що
висновки Антимонопольного комітету
України у зазначеному рішенні є такими,
що не відповідають дійсним обставинам
і є недоведеними, а відтак оскаржуване
рішення прийнято неправомірно, що
відповідно до приписів ст. 59 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" є підставою для визнання
його недійсним.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
заперечує проти позовних вимог
повністю та зазначає, що рішення
Комітету від 12.07.2013 № 561-р прийняте з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
а також з повним з'ясуванням обставин,
які мають значення для справи, а тому
підстави для визнання його недійсним
відсутні.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, суд вважає, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. Особливості спеціального
статусу Антимонопольного комітету
України обумовлюються його завданнями
та повноваженнями, в тому числі роллю у
формуванні конкурентної політики, та
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства і полягають,
зокрема, в особливому порядку
призначення та звільнення Голови
Антимонопольного комітету України,
його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Приписами ст. 4 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що Антимонопольний комітет
України будує свою діяльність на
принципах: законності; гласності;
захисту конкуренції на засадах
рівності фізичних та юридичних осіб
перед законом та пріоритету прав
споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;при
розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
здійснює свою діяльність відповідно до
Конституції України, законів України
"Про захист економічної конкуренції",
"Про захист від недобросовісної
конкуренції", цього Закону, інших
законів та нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
розгляд справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції починається з прийняттям
розпорядження про початок розгляду
справи та закінчується прийняттям
рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено у ст. 1 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
монополізація - досягнення суб'єктом
господарювання монопольного
(домінуючого) становища на ринку
товару, підтримання або посилення
цього становища;

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" зловживання монопольним
(домінуючим) становищем є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо: на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента; не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається
становище суб'єкта господарювання,
частка якого на ринку товару перевищує
35 відсотків, якщо він не доведе, що
зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може
бути визнане становище суб'єкта
господарювання, якщо його частка на
ринку товару становить 35 або менше
відсотків, але він не зазнає значної
конкуренції, зокрема внаслідок
порівняно невеликого розміру часток
ринку, які належать конкурентам.

Вважається, що кожен із двох чи більше
суб'єктів господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо стосовно певного
виду товару між ними немає конкуренції
або є незначна конкуренція і щодо них,
разом узятих, виконується одна з умов,
передбачених частиною першою цієї
статті.

Монопольним (домінуючим) вважається
також становище кожного з кількох
суб'єктів господарювання, якщо
стосовно них виконуються такі умови:
сукупна частка не більше ніж трьох
суб'єктів господарювання, яким на
одному ринку належать найбільші частки
на ринку, перевищує 50 відсотків;
сукупна частка не більше ніж п'яти
суб'єктів господарювання, яким на
одному ринку належать найбільші частки
на ринку, перевищує 70 відсотків -і при
цьому вони не доведуть, що стосовно них
не виконуються умови частини четвертої
цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов
придбання або реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку;

2) застосування різних цін чи різних
інших умов до рівнозначних угод з
суб'єктами господарювання, продавцями
чи покупцями без об'єктивно
виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод
прийняттям суб'єктом господарювання
додаткових зобов'язань, які за своєю
природою або згідно з торговими та
іншими чесними звичаями у
підприємницькій діяльності не
стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або
технічного розвитку, що завдало чи може
завдати шкоди іншим суб'єктам
господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від
придбання або реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження
конкурентоспроможності інших
суб'єктів господарювання на ринку без
об'єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок
(виходу з ринку) чи усунення з ринку
продавців, покупців, інших суб'єктів
господарювання.

Згідно ч. 3 ст. 13 вказаного Закону
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку забороняється і
тягне за собою відповідальність згідно
з законом.

Як визначено статтею 41 Закону України
"Про захист економічної конкуренції", а
також зазначено і у п. 12 Правил розгляду
заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції (Правил розгляду справ),
які затверджено розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
19.04.1994 р. № 5 (в редакції Розпорядження
Антимонопольного комітету № 84-р від
14.02.11 р.), доказами у справі можуть бути
будь-які фактичні дані, які дають
можливість встановити наявність або
відсутність порушення. Ці дані
встановлюються такими засобами:
поясненнями сторін і третіх осіб,
поясненнями службових осіб та
громадян, письмовими доказами,
речовими доказами і висновками
експертів. Усні пояснення сторін,
третіх осіб, службових чи посадових
осіб та громадян, які містять дані, що
свідчать про наявність чи відсутність
порушення, фіксуються у протоколі.

Для виявлення ознак монопольного
становища відповідно до п. 2 Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженої Розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
5 березня 2002 року № 49-р, Антимонопольний
комітет України проводить наступні
дії:

- встановлює об'єкти аналізу щодо
визначення монопольного (домінуючого)
становища, а саме суб'єкта
господарювання (групи суб'єктів
господарювання), конкретний товар
(продукцію, роботи, послуги), який
випускається, постачається,
продається, придбавається
(споживається, використовується) цим
(цими) суб'єктом (суб'єктами)
господарювання;

- складає перелік товарів (робіт,
послуг), щодо яких має визначатися
монопольне (домінуюче) становище
суб'єкта господарювання і які мають
ознаки одного товару, товарної групи;

- складає перелік основних продавців
(постачальників, виробників), покупців
(споживачів) товарів (товарних груп);

- визначає товарні межі ринку;

- визначає територіальні (географічні)
межі ринку;

- встановлює проміжок часу, стосовно
якого має визначатися становище
суб'єктів господарювання на ринку;

- визначає часові межі ринку;

- визначає обсяги товару, який
обертається на ринку;

- розраховує частки суб'єктів
господарювання на ринку;

- складає перелік продавців
(постачальників, виробників), покупців
(споживачів) товару (товарної групи) -
потенційних конкурентів, покупців, які
можуть продавати (постачати,
виробляти), придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку;

- визначає бар'єри вступу на ринок та
виходу з ринку для суб'єктів
господарювання, які продають
(постачають, виробляють), придбавають
(споживають, використовують) або можуть
продавати (постачати, виробляти),
придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку.

Відповідно до п. 5.1 Методики, товарні
межі ринку визначаються шляхом
формування групи взаємозамінних
товарів (товарних груп), у межах якої
споживач за звичайних умов може легко
перейти від споживання одного товару
до споживання іншого. Формування групи
взаємозамінних товарів (товарних груп)
здійснюється із переліку товарів, які
мають для продавців (постачальників,
виробників), покупців (споживачів,
користувачів) ознаки одного (подібного,
аналогічного) товару (товарної групи),
за показниками взаємозамінності, якими
зокрема є: подібність призначення,
споживчих властивостей, умов
використання тощо;

подібність фізичних, технічних,
експлуатаційних властивостей і
характеристик, якісних показників
тощо; наявність спільної групи
споживачів товару (товарної групи);
відсутність суттєвої різниці в цінах;
взаємозамінність товарів (товарної
групи) з точки зору їх виробництва,
тобто здатності виробників
запропонувати нові товари на заміну
існуючих. У процесі визначення
товарних меж ринку попередньо
визначена група взаємозамінних
товарів (товарних груп) може бути
поділена на декілька підгруп або
приєднана до іншої групи.

Відповідно п. 5.2 Методики, при
проведенні дослідження необхідно
враховувати, що взаємозамінні товари
належать до групи однорідних товарів
(товарних груп), які розглядаються
споживачем як один і той же товар
(товарна група), і які можуть бути
стандартизовані або диференційовані.

Згідно п. 6.1. Методики, територіальні
(географічні) межі ринку певного товару
(товарної групи) визначаються шляхом
установлення мінімальної території, за
межами якої з точки зору споживача
придбання товарів (товарної групи), що
належать до групи взаємозамінних
товарів (товарної групи), є неможливим
або недоцільним. При цьому, зокрема,
можуть враховуватися: фізичні і
технічні характеристики товару
(товарної групи); технологічні зв'язки
між виробниками і споживачами;
можливості щодо технічного,
гарантійного, абонентського
обслуговування; співвідношення цін,
зокрема рівень співвідношення цін на
певні товари (товарні групи) в межах
цього ринку, прийнятний для виробників
чи споживачів; можливості щодо
переміщення попиту на товар (товарну
групу) між територіями, які за
припущенням входять до одного
географічного ринку, зокрема
можливість збереження рівня якості і
споживчих властивостей товару
(товарної групи) при транспортуванні;
рівень транспортних витрат, включаючи
особливості транспортування товару
(товарної групи); наявність торгових,
складських приміщень, зручностей
виконання вантажно-розвантажувальних
робіт, можливостей виконання
передпродажної підготовки; наявність
знаків для товарів і послуг; наявність
на відповідній території та рівень
бар'єрів на вивезення чи ввезення
товару (товарної групи), а саме:
адміністративних бар'єрів; економічних
й організаційних обмежень; впливу
вертикальної (горизонтальної)
інтеграції; бар'єрів, що пов'язані з
ефектом масштабу виробництва; бар'єрів,
що базуються на абсолютній перевазі
рівня витрат; бар'єрів, пов'язаних з
розмірами капітальних витрат або
обсягів інвестицій, що необхідні для
вступу на певний товарний ринок;
обмежень щодо попиту; екологічних
обмежень; бар'єрів, що перешкоджають
виходу з ринку, тощо; місце
розташування специфічних груп
споживачів; рівень цін на певні товари
(товарні групи) на відповідних суміжних
територіях, можливість переміщення
пропозиції товару (товарної групи) між
цими територіями. При остаточному
визначенні територіальних
(географічних) меж ринку визначальною є
менша здатність до переміщення або
попиту, або пропозиції.

Коректність визначення територіальних
(географічних) меж товарного ринку може
бути перевірена дослідженням
відкритості ринку щодо
міжрегіональної та/або міжнародної
торгівлі. (пункт 6.2 Методики).

Згідно п. 7.1 Методики, часові межі ринку
визначаються як проміжок часу (як
правило - рік), протягом якого
відповідна сукупність
товарно-грошових відносин між
продавцями (постачальниками,
виробниками) і споживачами утворює
ринок товару із сталою структурою.

Відповідно до оспорюваного рішення:
Об'єктом аналізу щодо визначення
монопольного (домінуючого) становища є
ДП "Вінницятрансприлад", що діє на ринку
запірно-пломбувальних пристроїв, які
використовуються для пломбування
рухомого складу при перевезенні
вантажів залізницями України у
внутрішньому і в міжнародному
сполученні. Товаром щодо якого
визначається монопольне (домінуюче)
становище Підприємства є
запірно-пломбувальний пристрій -
пристрій одноразового використання, що
складається з пломби в єдиній
конструкції й призначений для
одночасного запирання й пломбування
посадовими особами залізниць та/або
вантажовідправників України та інших
країн дверей і люків вагонів та
контейнерів.

Товарні межі ринку визначаються шляхом
формування групи взаємозамінних
товарів. Відповідач у рішенні дійшов
висновку про відсутність товару, яким
можна замінити ЗПП для пломбування
вагонів та контейнерів при перевезенні
вантажів залізницями. Товарні межи
ринку визначено - запірно-пломбувальні
пристрої, які використовуються для
пломбування рухомого складу при
перевезенні вантажів залізницями
України у внутрішньому і в
міжнародному сполученні.
Найпоширенішим видом серед зазначених
ЗПП є ЗПП «Варта - Універсал М» з
канатом довжиною 550 мм, що виробляється
ДП «Вінницятрансприлад». Загальний
обсяг реалізації ЗПП цього типу
становить понад 80 відсотків від
загального обсягу виробництва всіх ЗПП
Підприємства. Оскільки використання
ЗПП є обов'язковим при перевезенні
вантажів для всіх вантажовідправників
в Україні, ринок ЗПП є
загальнодержавним.

Часовими межами ринку визначається
проміжок часу, протягом якого
незмінними залишалась структура ринку,
співвідношення попиту і пропозиції на
ньому. Враховуючи зазначене, часовими
межами ринку ЗПП визначено період
дослідження ринку з 01.01.2010 до 31.12.2012
включно.

У зазначеному рішенні відповідачем
встановлено, що незважаючи на те, що
собівартість виробництва ЗПП
коливалась середньозважена ціна
реалізації мала тенденцію лише до
зростання, внаслідок чого суттєво
зросла різниця між середньозваженою
ціною ЗПП та фактичною собівартістю
виробництва ЗПП. При цьому, по ЗПП типу
"Варта - Універсал М" з канатом довжиною
550 мм без нанесення інформації на
пломбі-шайбі відповідачем взято до
уваги показники за березень 2010 року,
які складали - 1,37 грн. та листопад 2012
року - 3,38 грн. та визначено зростання на
146,7 відсотка. А по ЗПП типу "Варта -
Універсал М" з канатом довжиною 550 мм з
нанесенням інформації на пломбі-шайбі
відповідачем взято до уваги показники
за січень 2010 року - 2,34 грн., та жовтень 2012
року - 3,87 грн. та визначено зростання на
65,38 відсотка.

При здійсненні аналізів рівнів
фактичної та планової рентабельності
виробництва відповідач в зазначеному
рішенні зазначає, що фактична
рентабельність виробництва ЗПП типу
«Варта - Універсал М» з канатом
довжиною 550 мм (як з нанесенням тексту
на пломбі-шайбі, так і без такого
нанесення) була завжди вища за планову
рентабельність. Зокрема, перевищення
фактичної рентабельності ЗПП типу
«Варта - Універсал М" з канатом довжиною
550 мм над його плановою рентабельністю
у 2010 - 2012 роках:

з нанесенням тексту на пломбі-шайбі
коливалось від 11,3 відсотка в травні 2011
року до 115,2 відсотка у вересні 2010 року:

з канатом довжиною 550 мм без нанесення
тексту на пломбі-шайбі коливалось від
1,89 відсотка у травні 2011 року до 114,4
відсотка у жовтні 2010 року.

В оспорюваному рішенні відповідачем
встановлено, що відповідно до наданої
позивачем інформації (лист № П-24/4215 від
29.04.2013): підприємство виробляє й інші
товари, зокрема, закрутку канатну типу
«Темп» з канатом довжиною 475 мм; на
ринку зазначеної закрутки ДП
«Вінницятрансприлад» має конкурентів,
зокрема, товариство з обмеженою
відповідальністю «Ломір», приватне
акціонерне товариство «Страж»,
приватне акціонерне товариство
«Енергет і Ko» тощо. Відповідно до п. 4
«Правил пломбування вагонів і
контейнерів» закрутка канатна типу
«Темп» з канатом довжиною 475 мм
використовується для пломбування при
транспортуванні вантажів, зазначених у
додатку до цих Правил.

Також відповідач у зазначеному рішенні
вказує, що в період з березня 2010 року по
грудень 2012 року включно
середньозважені ціни реалізації
підприємством: ЗПП типу «Варта -
Універсал М" з нанесенням тексту
на пломбі-шайбі зросли на 33,33 відсотка;
ЗПП типу «Варта - Універсал М" без
нанесення тексту на пломбі-шайбі
зросли на 31,4 відсотка; закрутки
канатної типу "Темп" з канатом довжиною
475 мм за досліджуваний період зросли на
23,2 відсотка.

Разом з тим, згідно положень ст. 190 ГК
України вільні ціни визначаються на
всі види продукції (робіт, послуг), за
винятком тих, на які встановлено
державні ціни. Вільні ціни
визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін.

Згідно з п. 2.2 "Положення про порядок
формування вільних (ринкових) цін і
тарифів на продукцію, товари і послуги",
затвердженого постановою Головного
управління цінової політики
Міністерства економіки України від 27
грудня 1991 року № 15 вільні ціни
визначаються виходячи з кон'юнктури
ринку (попиту і пропозиції, що
склались), а відповідно до п 2.3 цього
Положення - у вільних цінах
враховується собівартість виробництва
і прибуток без обмеження рівня
рентабельності.

Як вказує позивач в позовній заяві, під
час реалізації товару (послуг)
підприємств залізничного транспорту
рівень рентабельності регулюється
відповідно до: наказу Укрзалізниці від
30 січня 2001 року № 53- Ц (із змінами) в
частині зняття граничного рівня
рентабельності під час реалізації
товарів (послуг) нетранспортним
організаціям; фінансового плану
позивача відповідного періоду (2010, 2011,
2012 роки) затвердженого Міністерством
транспорту та зв'язку і Міністеством
інфраструктури України.

Так собівартість ЗПП у позивача
визначається розрахунковим способом
на основі розрахунків та калькуляцій,
що не було враховано відповідачем під
час розгляду вказаної справи.

На вимогу відповідача від 05.04.2012 року №
126-29/03-3860 щодо надання інформації,
позивач листом від 26.04.2012 року № П-24/4737
надав відповідачу:

- Перелік всіх запірно-пломбувальних
пристроїв (ЗПП), виробництво яких
здійснювало ДП "Вінницятрансприлад" з
січня 2010 року по березень 2012 року;

- Щомісячні обсяги виробництва в
натуральному та вартісному вира зах з
січня 2010 року по березень 2012 року;

- Щомісячні обсяги реалізації на
внутрішньому ринку в натурально му та
вартісному виразах з січня 2010 року по
березень 2012 року;

- Щомісячні обсяги реалізації пунктам
реалізації в натуральному та
вартісному виразах з січня 2010 року по
березень 2012 року;

- Щомісячні обсяги реалізації через
пункти реалізації, які діють на
підставі договорів комісії, в
натуральному та вартісному виразах з
січня 2010 року по березень 2012 року;

- Щомісячні обсяги реалізації
безпосередньо споживачам в
натуральному та вартісному виразах з
січня 2010 року по березень 2012 року;

- Щомісячні обсяги експорту в
натуральному та вартісному виразах з
січня 2010 року по березень 2012 року;

- Щомісячні рівні цін, за якими ДП
"Вінницятрансприлад" реалізовувало ЗПП
на внутршній ринок з січня 2010 року по
березень 2012 року;

- Щомісячні рівні цін, за якими ДП "
Вінницятрансприлад" реалізовувало ЗПП
на експорт з січня 2010 року по березень
2012 року;

- Щомісячні рівні планової
собівартості виробництва одиниці про
дукції з січня 2010 року по березень 2012
року;

- Щомісячні рівні фактичної
собівартості виробництва одиниці
продукції з січня 2010 року по березень
2012 року;

- Щомісячні рівні планової
рентабельності виробництва одиниці
продукції з січня 2010 року по березень
2012 року;

- Щомісячні рівні фактичної
рентабельності виробництва одиниці
продукції з січня 2010 року по березень
2012 року;

- Щомісячний рівень цін, за якими
підприємство реалізовувало ЗПП
пунктам реалізації;

- Перелік опорних підприємств з
реалізації ЗПП виробництва ДП
Вінницятрансприлад" за 2010 рік, 2011 рік, 1
квартал 2012 року;

- Щомісячний рівень цін, за якими
підприємство реалізовувало ЗПП
опорним підприємствам;

- Перелік споживачів , якім
підприємство безпосередньо
здійснювало реалізацію ЗПП у 2010 році,2011
році, 1 кварталі 2012 року;

- Копії всіх договорів (угод) з опорними
підприємствами щодо реалізації ЗПП,
які діяли в період з січня 2010 року -
березень 2012 року;

- Копії договорів реалізації ЗПП
пунктам реалізації, які діяли в період
січень 2010 року - березень 2012 року.

При цьому в оскаржуваному рішенні
відповідач зазначає, що темпи
зростання середньозважених цін
реалізації ЗПП перевищували темпи
зростання фактичної собівартості
виробництва ЗПП, однак ця обставина не
свідчить про завищення ціни за одиницю
товару, що призводить до збільшення
ціни відповідного товару.

Проте, як зазначає позивач в позовній
заяві, та як вбачається з матеріалів
справи, середньозважена ціна на ЗПП
"Варта - Універсал М" з канатом довжиною
550мм без нанесення тексту на пломбі -
шайбі в грудні 2012 року у порівнянні з
середньозваженою ціною в січні 2010 року
зросла в 1,41 рази. Планова собівартість
в 1,49 рази і склала в грудні 2012 року 14,53
грн. Фактична собівартість зросла в 1,14
рази і склала 14,43 гри. Таким чином,
планова і фактична собівартість
відрізняються на 0,10 грн. або на 0,7 %, що
свідчить про те, що у січні 2010 року
фактична собівартість значно
випереджала планову собівартість, і
тому підприємство вимушено було
збільшити ціну на ЗПП.

Середньозважена ціна на ЗПП з
нанесенням тексту на пломбі шайбі в
грудні 2012 року у порівнянні з
середньозваженою ціною в січні 2010 року
зросла в 1,39 рази. Фактична собівартість
зросла в 1,64 рази і склала 17,15 грн.

Однак відповідач при аналізі
фінансово-економічних показників
роботи позивача з незрозумілих причин
враховував лише планові і фактичні
калькуляції у вибіркові періоди, при
цьому в рішенні № 561-р: не зазначено, що
у грудні 2011 було зростання фактичної
собівартості ЗПП (зокрема,
собівартість ЗПП "Варта-Універсал М" з
канатом довжиною 550мм без нанесення
тексту на пломбі - склала 14,18грн., що
більше планової собівартості на 0,89
грн.; з нанесенням тексту на
пломбі-шайбі - 13,97 грн., що більше
планової на 0,48 грн.) і як наслідок
виникла необхідність перегляду цін на
ЗПП "Варта - Універсал М"; при аналізі не
враховані планові показники, які
передбачені фінансовим планом
позивача 2010, 2011, 2012 роки. У своїй
господарський діяльності позивач
зобов'язаний виконувати затверджені
фінансові плани, у тому числі
здійснювати заходи для забезпечення
відповідного рівня рентабельності на
продукцію; не надані докази, які мають
обмежувати і визначати рівень планової
і фактичної рентабельності на ЗПП.

При складанні калькуляції на ЗПП
позивач враховував діючий плановий
рівень рентабельності по калькуляції,
фактичний рівень рентабельності по
калькуляції і рівень рентабельності
передбачений фінансовим планом
відповідного періоду. Здійснивши
аналіз середньорічної рентабельності
ЗПП "Варта - Універсал М" (зокрема ЗПП з
канатом 550 мм без нанесення тексту на
пломбі - шайбі, так і з нанесенням
тексту на пломбі - шайбі) з урахуванням
усіх зазначених показників, то
фактична рентабельність у період 2010 -
2012 роки не перевищувала
рентабельності, затвердженої
фінансовим планом. Так: у 2010 - фактична
рентабельність становить 27,2 %, а
фінансовим планом передбачено 29,8 %; у 2011
- фактична рентабельність становить 27,2
%, а фінансовим планом передбачено 28,1 %;
у 2012 - фактична рентабельність
становить 23,3 %, а фінансовим планом
передбачено 28,1 %. При цьому планова
рентабельність по калькуляції кожен
рік зменшувалась: у 2010 - становила 24,6 %; у
2011 - становила 21,1 %; у 2012 - становила 17,5 %.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні
АМК України та підтверджено сторонами
у справ, відповідно до ст. 38 та 110
Статуту залізниць Залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу від часу його прийняття для
перевезення і до моменту видачі
одержувачу або передачі згідно з
Правилами іншому підприємству.
Завантажені контейнери, а також криті
вагони (у тому числі ізотермічні) і
цистерни пломбуються тим
підприємством, організацією, засобами
яких провадиться навантаження. Домашні
речі можуть перевозитися за пломбами
залізниці або експедитора. Перелік
вантажів, що допускаються до
перевезення у вагонах без пломб,
технічні умови виготовлення пломб, а
також порядок пломбування вагонів і
контейнерів встановлюються Правилами
пломбування вагонів і контейнерів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 20 серпня 2001 р. №
542 (далі - Правила). Пломби, пломбувальні
лещата та дріт, запірно-пломбувальні
пристрої для пломбування вагонів і
контейнерів надаються залізницею за
плату виходячи з їх собівартості.

Згідно п. 1 зазначених Правил вагони і
контейнери пломбуються
запірно-пломбувальними пристроями
(пломба в єдиній конструкції з
пристроєм для блокування),
призначеними для одночасного
запирання і пломбування вагонів і
контейнерів або свинцевими пломбами.
Технічні вимоги щодо конструкції та
виготовлення запірно-пломбувальних
пристроїв, пломб і закруток
погоджуються Укрзалізницею.
Запірно-пломбувальні пристрої (далі -
ЗПП) належать до групи охоронних
технічних засобів одноразового
використання. Повторне використання їх
можливе лише у разі, коли це
передбачено їх конструкцією. ЗПП,
пристрої для їх зняття, пломби, лещата
для пломбування та дріт надаються
залізницею відправникам (експедиторам)
за плату.

На вимогу АМК України від 05.04.2012 року №
126-29/03-3861, Укрзалізниця листом від 25.04.2012
року № Ц3М-12/826 надала витребувану
відповідачем інформацію, згідно якої
повідомила, що в переліку ЗПП,
використання яких було дозволено в
Україні для пломбування рухомого
складу при перевезенні вантажів,
визначені лише ЗПП, що виробляються ДП
"Вінницятрансприлад".

Серед них: "Варта - Універсал М",
призначений для пломбування критих
вагонів цистерн, вагонів - хоперів для
зерна, вагонів - хоперів для цементу і
контейнерів (наказ Заступника
Генерального директора Укрзалізниці
від 20.07.2000 року № Ц3М - 3435); "Капкан",
призначений для пломбування вагонів і
контейнерів (наказ заступника
Генерального директора Укрзалізниці
від 25.04.2007 року № Ц3М - 0828); "Варта Л",
призначений для пломбування цистерн
(наказ Заступника Генерального
директора Укрзалізниці від 11.07.2005 року
№ Ц3М - 10/14); "Люкс", призначений для
пломбування спеціальних залізничних
цистерн (наказ Заступника Генерального
директора Укрзалізниці від 21.06.2007 року
№ Ц3М - 0828); "Варта М", призначені для
пломбування вантажів хімічної
промисловості (наказ Генерального
директора Укрзалізниці від 08.09.2000 року
№ Ц3М - 0950) та "Секюр", призначений для
пломбування вагонів та контейнерів
(наказ Заступника Генерального
директора Укрзалізниці від 11.02.2004 року
№ Ц3М - 0239).

Відповідно до вищенаведених наказів
всі вантажі, що транспортуються
Укрзалізницею, в тому числі
призначенням закордон, повинні бути
опломбовані визначеними видами ЗПП,
незалежно від роду вантажу.
Пломбування вантажів, що
транспортуються Укрзалізницею в
Україні будь-якими іншими засобами
заборонено.

Судом долучено до матеріалів справи,
надані позивачем патенти на зазначені
ЗПП, що ним виготовляються та
використовуються Укрзалізницею у
діяльності щодо здійснення
перевезення вантажів.

Дослідивши рішення відповідача,
позивач зазначає, що пунктом 4.2
Методики передбачено, що ознака одного
(подібного, аналогічного) товару
(товарної групи) здійснюється, виходячи
з подібності, зокрема споживчих
характеристик, умов споживання, умов
реалізації, цін. При цьому відповідач у
вказаному рішенні дійшов висновку, що
ЗПП "Варта-Універсал М" та закрутка
канатна "Темп" використовуються для
пломбування вагонів і контейнерів при
транспортуванні вантажів, які мають
схоже конструктивне виконання, схожі
техніко - експлуатаційні
характеристики, схожі (однакові)
технічні і функціональні властивості,
а також те, що темпи росту зростання
середньозваженої ціни на закрутку
"Темп" менші ніж на ЗПП "Варта-Універсал
М".

Однак, основними документами, в яких
визначено порядок накладання ЗПП на
вагони та контейнери та вимоги до
конструкції є: "Правила применения
запорно-пломбировочных устройств при
перевозке грузов в вагонах и
контейнерах по железным дорогам
государств- участников Содружества
Независимых Государств, Грузии,
Латвийской Республики, Литовской
Республики, Эстонской Республики", які
затверджені рішенням наради
уповноважених представників
залізничних адміністрацій
держав-учасниць Співдружності,
Латвійської Республіки, Литовської
Республіки, Естонської Республіки 16-18
березня 1999 р., із змінами та
доповненнями від 23 жовтня 2000 року та 28
жовтня 2011 року (далі - Правила
застосування ЗПП); "Технические
требования на запорно-пломбировочные
устройства для вагонов и контейнеров" -
додаток до Правил застосування ЗПП
(далі - Технічні вимоги); "Правила
перевезень вантажів", Розділ 3 - Правила
пломбування вагонів і контейнерів
(далі - Правила пломбування вагонів),
які затверджені наказом Міністерства
транспорту України від 20 серпня 2001 року
№ 542 та зареєстровані в Міністерстві
юстиції України 10 вересня 2001 року за
№793/5984.

Так, згідно п. 1 "Правил применения
запорно-пломбировочных устройств при
перевозке грузов в вагонах и
контейнерах по железным дорогам
государств- участников Содружества
Независимых Государств, Грузии,
Латвийской Республики, Литовской
Республики, Эстонской Республики" -
Запорно-пломбировочные устройства
(далее ЗПУ) предназначаются для
запирания и одновременного
пломбирования вагонов и контейнеров.
Они должны соответствовать настоящим
Правилам и Техническим требованиям на
запорно-пломбировочные устройства для
вагонов и контейнеров (приложение).
Закрутки в этом случае не применяются.

Відповідно до п. 1 "Правил перевезень
вантажів" вагони і контейнери
пломбуються запірно-пломбувальними
пристроями (пломба в єдиній
конструкції з пристроєм для
блокування), призначеними для
одночасного запирання і пломбування
вагонів і контейнерів або свинцевими
пломбами. Технічні вимоги щодо
конструкції та виготовлення
запірно-пломбувальних пристроїв, пломб
і закруток погоджуються Укрзалізницею.

У відповідності до п. 4 "Правил
перевезень вантажів" без ЗПП (пломб),
але з обов'язковим накладанням
закруток, допускається перевезення
вантажів, зазначених у додатку.

Тобто, ЗПП і закрутки мають різне
функціональне призначення і
застосовуються в різних випадках, а
саме: ЗПП накладається на вагони і
контейнери при перевезенні вантажів,
які підлягають обов'язковому
пломбуванню; закрутка накладається
лише як пристрій для утримання дверей
та люків вагонів від розкривання і не
несе функцію пломби. Тому твердження
АМКУ, що закрутка канатна
використовується для "пломбування"
визначено не вірно.

У зв'язку із своїм різним призначенням,
ці вироби відрізняються технічними
характеристиками, в першу чергу тим, що
до ЗПП пред'являються вимоги щодо
несанкціонованого (криміналістичного)
розкриття (пункти 3, 4 Правил
застосування ЗПП та пункти 2.2.1, 2.2.2, 2.2.7,
2.2.8, 2.2.9, 2.2.13, 2.2.16, 2.2.17, 2.3, 9.2 Технічних
вимог). У зв'язку з цим конструкція ЗПП
має багато різних елементів, які
призначенні для індикації розкриття та
підробки ЗПП, які відсутні в
конструкції закрутки.

Аналогом канатної закрутки "Темп"
згідно з Технічними вимогами до
закруток для вагонів і контейнерів, яка
затверджена Укрзалізницею 26.07.2004 є
дротяна закрутка, яка складається лише
із сталевого дроту.

Аналогічні (подібні) ЗПП до ЗПП "Варта -
Універсал М" є на ринку України і це ЗПП
інших виробників (постачальників),
перелік яких позивач листом від 26.04.2012
№ П-24/4737 надавав відповідачу "Перелік
запірно - пломбувальних пристроїв,
аналогічних до ЗПП "Варта Універсал М",
"Капкан"", що давало можливість
відповідачу визначити аналогічну
(подібну) продукцію, але відповідач це
не врахував і визначив закрутку "Темп"
аналогом (подібним) до ЗПП "Варта -
Універсал М". Вищезазначене свідчить
про те, що дослідження АМКУ проведено
не повністю та не вірно визначено
аналогічну (подібну) продукцію до ЗПП
"Варта - Універсал М". З огляду на
зазначене, позивач стверджує, що
відповідач під час дослідження ринку
ЗПП не повністю дослідив ринок ЗПП, не
зібрав докази щодо цін на аналогічний
товар, не провів аналіз цін на ЗПП
виробництва позивача з цінами
аналогічного товару, не надав докази та
не вірно визначив ознаки одного
(подібного, аналогічного) товару, а саме
схожість ЗПП "Варта-Універсал М" та
закрутки канатної "Темп", що свідчить
про неповне з'ясування відповідачем
обставин, які мають значення для
справи.

Як визначено статтею 41 Закону України
"Про захист економічної конкуренції", а
також зазначено і у п. 12 Правил розгляду
заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції (Правил розгляду справ),
які затверджено розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
19.04.1994 р. № 5 (в редакції Розпорядження
Антимонопольного комітету № 84-р від
14.02.11 р.), доказами у справі можуть бути
будь-які фактичні дані, які дають
можливість встановити наявність або
відсутність порушення. Ці дані
встановлюються такими засобами:
поясненнями сторін і третіх осіб,
поясненнями службових осіб та
громадян, письмовими доказами,
речовими доказами і висновками
експертів. Усні пояснення сторін,
третіх осіб, службових чи посадових
осіб та громадян, які містять дані, що
свідчать про наявність чи відсутність
порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ
встановлено, що у рішенні наводяться
мотиви рішення, зазначаються
встановлені органом Комітету
обставини справи з посиланням на
відповідні докази, а також положення
законодавства, якими орган Комітету
керувався, приймаючи рішення. Під час
вирішення питання про накладення
штрафу у резолютивній частині рішення
вказується розмір штрафу. Резолютивна
частина рішення, крім відповідних
висновків та зобов'язань, передбачених
статтею 48 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у необхідних
випадках має містити вказування на дії,
які відповідач повинен виконати або
від яких утриматися для припинення
порушення та усунення його наслідків, а
також строк виконання рішення.

Питання наявності чи відсутності в
діях суб'єкта господарювання ознак
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем та повноту з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, необхідно досліджувати в
системному аналізі з діями суб'єкта
господарювання, встановленими
Антимонопольним комітетом України та
вимогами ст.ст. 12, 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" та
відповідними положеннями Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку.

Таким чином, з огляду на положення
чинного законодавства України та
матеріали справи № 910/17426/13, суд дійшов
висновку задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення
Антимонопольного комітету України від
12.07.2013 № 561-р "Про порушення
законодавства про захист від
економічної конкуренції та накладення
штрафу" у справі № 126-26.13/325-12.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
останню не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повний текст рішення складено: 21.02.2014
року.

Суддя
О.Є. Блажівська