ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 р.
Справа № 914/4755/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Провімі», с.
Жорниська Яворівського району
Львівської області

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Генетиксервіс», с.
Бориичі Жидачівського району
Львівської області

про: стягнення 108 583,23 грн.
заборгованості за Договором
купівлі-продажу № 066С від 31.10.2011 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Кошовий О.С.

Представники сторін:

від позивача: Кравчук А.І. (довіреність
б/н від 21.10.2013 року)

від відповідача: Труш І.Б. (довіреність
№1/1 від 01.01.2014 року)

Представникам сторін роз'яснено їх
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 18.02.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Провімі»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Генетиксервіс» про
стягнення 108583,23 грн. заборгованості за
Договором купівлі-продажу № 066С від
31.10.2011 року.

Ухвалою суду від 23.12.2013 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 15.01.2014 року.
Ухвалами суду від 15.01.2014 року та від
04.02.2014 року розгляд справи відкладався
з підстав, наведених у відповідних
ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем умов
Договору купівлі-продажу № 066С від
31.10.2011 року в частині оплати прийнятого
товару.

14.02.2014 року на адресу суду надійшла
заява вх.№722/14 про зменшення позовних
вимог, відповідно до якої позивач
відмовляється від стягнення з
відповідача пені на загальну суму 7687,81
грн., та у зв'язку з частковим
погашенням відповідачем
заборгованості на суму 48234,25 грн.,
просить суд стягнути з відповідача 50
000,00 грн. основної заборгованості. Суд
приймає заяву позивача про зменшення
позовних вимог та відмову позивача від
позову в частині стягнення 7687,81 пені.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив позов задоволити
повністю з підстав, наведених у
позовній заяві та заяві вх.№722/14 від
14.02.2014 року. Зокрема, позивач не
заперечує проти розстрочення
виконання рішення суду на три місяці
рівними частинами.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу
визнав, просив суд розстрочити
виконання рішення суду на три місяці
рівними частинами з підстав, наведених
у відзиві вх.№4775/14 від 04.02.2014 року.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

31.10.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Провімі» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Генетиксервіс»
укладено Договір купівлі-продажу № 066С
(Договір), відповідно до п.1.1. якого в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, Продавець зобов'язався
передати у власність Покупця, а
Покупець зобов'язався прийняти й
оплатити товар.

Згідно Видаткових накладних № ПР000000227
від 01.02.2013 р., № ПР000000311 від 08.02.2013 р., № ПР
000000379 від 18.02.2013 р., № ПР від 22.02.2013
р. позивач поставив відповідачу
продукцію на загальну суму 163995,75 грн.

04.06.2013 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою № 54 погашення
заборгованості, копія якої долучена до
матеріалів справи.

Відповідач провів часткову оплату
продукції в сумі 65761,50 грн., що
підтверджується банківськими
виписками від 30.09.2013 р. та від 26.11.2013 р.

Окрім того, як вбачається з долучених
до матеріалів справи платіжних
доручень №6 від 17.12.2013 р. на суму 5663,78
грн., №791 від 17.12.2013 р. на суму 4336,22 грн.,
№802 від 26.12.2013 р. на суму 38234,25 грн., після
подання позовної заяви до суду
відповідачем погашено заборгованість
на суму 48 234,25 грн.

Відтак, на момент прийняття рішення у
справі заборгованість відповідача
перед позивачем становить 50 000,00 грн.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму.

Між сторонами виникли договірні
відносини на підставі Договору
купівлі-продажу №066С від 31.10.2011 року.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено
належне виконання позивачем умов
Договору щодо поставки товару
відповідачу, що підтверджується
Видатковими накладними №ПР000000227 від
01.02.2013 р., №ПР000000311 від 08.02.2013 р., №ПР000000379
від 18.02.2013 р., №ПР від 22.02.2013 р.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що
датою переходу права власності на
товар від Продавця до Покупця
вважається дата оформлення та
підписання видаткових накладних.

У відповідності до п.5.3. Договору оплата
за товар Покупцем здійснюється за
договірною ціною шляхом
безготівкового перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок
Продавця з відстрочкою платежу сорок
п'ять календарних днів з дати переходу
права власності на Товар від Продавця
до Покупця; при цьому загальна сума
відтермінування платежів не повинна
перевищувати триста п'ятдесят тисяч
грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідач своїх зобов'язань в частині
оплати товару у повному обсязі не
виконав, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
50000 грн. заборгованості за Договором
№066С від 31.10.2011 року.

Як вбачається з відзиву відповідача на
позовну заяву, останній визнає
основний борг у повному обсязі та
просить суд розстрочити виконання
рішення суду на три місяці рівними
частинами.

Згідно з п. 6 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, а також те, що
позивач не заперечує проти
розстрочення виконання рішення суду,
суд вважає за необхідне розстрочити
виконання рішення суду строком на три
місяці.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір у розмірі 2171,67 грн. слід
покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 612,
655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.
175, 193 Господарського кодексу України та
ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Генетиксервіс» (81721, Львівська
область, Жидачівський район, с.
Бориничі, вул. Садова, 6; )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Провімі» (81083,
Львівська область, Яворівський район,
с. Жорниська, комплекс «Ямельня-1»; ) 50 000,00 грн. заборгованості
за Договором №066С від 31.10.2011 року та 2171,67
грн. судового збору з розстрочкою
виконання рішення суду рівними
частинами щомісячно строком на три
місяців, а саме по 17390,55 грн. перші два
місяці та 17390,57 грн. останній місяць.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 24.02.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А