ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р.
Справа №922/4594/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В., суддя БІлецька А.М. ,

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Чистяковій Н.В., дов. №1220-06-1
від 23.12.2013

відповідача - Ткаченка О.В. за
довіреністю б/н від 08.01.2014 р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ (вх. №297
Х/3-10)

на рішення господарського суду
Харківської області від 13.01.2014 р. по
справі №922/4594/13

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ

до Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень, м.
Харків

про стягнення 91000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, звернувся до
господарського суду з позовною заявою,
згідно якої просив суд стягнути з
відповідача, ДП "Спеціальне
проектно-технологічне бюро виробничих
потужностей" штраф за порушення
зобов'язань за договором на надання
послуг №107-Ф-10 від 29.07.2010 в розмірі 58000,00
грн. та збитків у розмірі 33000,00 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13.01.2014 р. по
справі №922/4594/13 (суддя Кухар
Н.М.) у задоволенні позову Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ було
відмовлено повністю.

Позивач з рішенням
господарського суду Харківської
області від 13.01.2014 р. по справі №922/4594/13
не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
При цьому позивач зазначає, що в строки
передбачені календарним планом за
договором відповідач послуги за 3
етапом та послуги в цілому за договором
не надав. Позивач стверджує, що
відповідачем порушені також і строки,
зазначені в листі Держгірпромнагляду,
оскільки на виконання останнього етапу
послуг за договором відповідачу надано
строк з 28.12.2012 по 01.10.2013. Також зауважує
на тому, що зміна органу затвердження
нормативно-правових актів не впливає
на процедуру затвердження. При цьому,
скаржник зазначає, що судом першої
інстанції не взято до уваги, що
відповідачем не вносились відповідні
зміни до Технічного завдання, а тому
відсутні обставини, що можуть бути
причиною невиконання зобов'язань
відповідачем.

Відповідач надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому з наведеним
позивачем доводами не погоджується,
вважає їх безпідставними, посилаючись
на те, що сторони за взаємної згоди
шляхом внесення відповідних
корегувань погодили зміни шляхом
заміни строків дії самого договору та
відповідних додатків. Також,
відповідач посилається на те, що
порушення строків договору сталося не
з вини відповідача, а у зв'язку із
істотними змінами структури та функцій
з розгляду, погодження та затвердження
НПАОП у системі центральних органів
виконавчої влади, які вплинули на
порядок і термін їх розгляду і
узгодження та призвели до значного
подовження процедури розгляду
відповідних документів. Враховуючи, що
відповідні зміни відповідач не міг
передбачити при укладенні договору і
додаткових угод до нього, зазначає, що
вжив всіх залежних від нього заходів
щодо належного виконання зобов'язання
за договором. Просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення - без змін.

17.02.2014 відповідачем звернувся до суду
апеляційної інстанції з клопотанням
про зупинення провадження у даній
справі до розгляду господарським судом
м. Києва пов'язаної з нею справи №910/754/14
за позовом Державного інституту праці
та соціально-економічних досліджень до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України про
визнання частково недійсною
додаткової угоди №5 від 28.12.2012 р. (у
частині п. 2) до договору №107-Ф-10 від
29.07.2010.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши наявні у справі
матеріали на предмет їх юридичної
оцінки судом першої інстанції,
проаналізувавши правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів дійшла висновку
про залишення апеляційної скарги без
задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 29.07.2010р.
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
(позивачем) та Державним інститутом
праці та соціально-економічних
досліджень (відповідачем) було
укладено Договір № 107-Ф-10 на надання
послуг з Розроблення та перегляду
нормативно-правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно планів
затверджених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (Другий етап розроблення
та перегляду НПАОП) "Розроблення Правил
охорони праці під час
вантажно-розвантажувальних робіт".

Відповідно до п.1.1. укладеного договору,
виконавець за завданням замовника, в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, зобов'язався надати послуги
з "Розроблення Правил охорони праці під
час вантажно-розвантажувальних робіт"
в кількості, обсязі та за цінами в
строки, визначені Технічними вимогами
(Додаток 1) і Календарним планом
(додаток 2), які є невід'ємними частинами
цього договору про закупівлю, а
замовник - прийняти і оплатити такі
послуги.

Пунктом 4.3. договору сторони встановили
, що перелік зміст та строки надання
послуг визначаються Технічними
вимогами та Календарним планом, а саме:

1 етап - "Опрацювання змін і доповнень та
затвердження Держгірпромнаглядом
України змін до Технічного завдання на
розроблення НПАОП "Правила", строки
виконання - липень-серпень 2010р.

2 етап - "Опрацювання зауважень та
пропозицій, що містяться у відзивах на
першу редакцію проекту НПАОП "Правила",
доопрацювання проекту НПАОП "Правила",
уточнення пояснювальної записки та
опису проекту НПАОП "Правила",
підготовка зведення відзивів та
надання доопрацьованого проекту НПАОП
"правила" на узгодження організаціям
(підприємствам), визначеним ТЗ на
розроблення НПАОП "Правила", строки
виконання - серпень-вересень 2010р.

3 етап - "Доопрацювання остаточної
редакції проекту НПАОП "правила" за
зауваженнями узгоджуючих організацій
та подання його на затвердження в
Держгірпромнагляд. Доопрацювання
проекту НПАОП "правила" за результатами
роботи редакційної комісії
Держгірпромнагляду. Супровід проекту
НПАОП "правила" при затвердженні та
реєстрації. Розроблення та подання
замовнику звітної документації",
строки виконання - жовтень -25 грудня
2010р.

Як свідчать матеріали справи,
Додатковою угодою № 5 від 28.12.2012р. до
договору, сторони погодили строк
надання послуг за третім етапом та
послуг за Договором в цілому - 01.10.2013р.
та встановили строк дії Договору - до
01.10.2013р.

За умовами п. 3.4. договору, розрахунок за
надані послуги замовник здійснює
поетапно, впродовж 10 банківських днів з
дня підписання сторонами акта
приймання-передачі виконаного етапу.

Звертаючись до господарського суду,
позивач послався на те, що відповідач
протягом строку дії договору свої
зобов'язання за договором в повному
обсязі не виконав, зокрема не виконані
роботи, передбачені календарним планом
(додаток №2 до договору з урахуванням
змін, внесених додатковою угодою від
28.12.2012 №5) за третім етапом. Позивач,
посилаючись на п.2 додаткової угоди №5
від 28.12.2012р. до договору, яким
передбачено, що у разі ненадання послуг
в повному обсязі в межах строку дії
договору, відповідач сплачує штраф у
розмірі вартості договору, просив
стягнути з відповідача штраф у розмірі
58000,00 грн. Також позивач зазначив про
те, що він сплатив відповідачу за
договором 33000,00 грн., які є збитками, під
якими розуміють витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Вказані обставини стали підставою
звернення позивача до господарського
суду з відповідним позовом.

Вирішуючи даний господарський спір суд
першої інстанції виходив з того, що
причиною затримки виконання робіт
відповідачем, передбачених 3-м етапом
договору стали зміни у системі органів
центральної виконавчої влади, а саме,
зазначив, що відповідно до Указу
Президента України "Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" № 726/2012 р. від
24.12.2012 р. право затвердження НПАОП було
передано Міністерству енергетики та
вугільної промисловості України з
координуванням та спрямовуванням
діяльності Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
через Міністра енергетики та вугільної
промисловості України. Таким чином, в
системі центральних органів
виконавчої влади істотно змінилися
структура та функції з розгляду,
погодження та затвердження НПАОП, а
також порядок і терміни розгляду та їх
узгодження, що призвело до значного
подовження процедури розгляду
відповідних документів.

Встановивши, що відповідач вчасно
подав на затвердження НПАОП
Держгіппромнагляду, та відповідач
позбавлений повноважень контролю,
керування процесом затвердження НПАОП,
а також беручи до уваги, що
відповідачем були вжиті заходи щодо
сприяння прискорення процедури
затвердження НПАОП, зважаючи на те, що
вина відповідача у несвоєчасності
виконання договірних зобов'язань
відсутня, а позивачем не доведено
ненадання відповідачем послуг у
повному обсязі, суд першої інстанції
відмовив в задоволенні позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 58000,00 грн.
штрафу та 33000,00 грн. збитків.

З даними висновками повністю
погоджується колегія суддів, оскільки
вони відповідають обставинам справи,
ґрунтуються на документальних доказах
та нормах чинного законодавства, які
регулюють спірні правовідносини.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 34, 36 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Письмовими доказами є
документи i матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Як свідчать матеріали справи, за своєю
правовою суттю між сторонами по справі
виникли правовідносини з договору
№107-Ф-10 на надання послуг з Розроблення
та перегляду нормативно-правових актів
з охорони праці (НПАОП) згідно планів
затверджених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (Другий етап розроблення
та перегляду НПАОП) "Розроблення Правил
охорони праці під час
вантажно-розвантажувальних робіт".

Відповідно до п. 3.4. договору,
розрахунок за надані послуги замовник
здійснює поетапно, впродовж 10
банківських днів з дня підписання
сторонами акта приймання-передачі
виконаного етапу.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується сторонами, на виконання
умов договору відповідачем перші два
етапи договору були виконані своєчасно
і в повному обсязі, що підтверджують
складені та підписані сторонами акти
приймання - передачі послуг №1 від
31.08.2010р. на суму 6000,00 грн. та № 2 від
22.09.2010р. на суму 27000,00 грн., які були
оплачені позивачем в повному обсязі.

Додатковою угодою №5 від 28.12.2012
сторони змінили строки надання послуг
за 3-м етапом, а саме з 28.12.2012 до 01.10.2013,
продовживши при цьому строк дії
договору до 01.10.2013.

Дослідженням обставин по справі
встановлено, що по третьому етапу робіт
відповідачем доопрацьована остаточна
редакція проекту НПАОП за зауваженнями
узгоджуючих організацій, від яких
отримано аркуші погодження, та листом
від 06.12.2010 року №435/01/01 подана на
затвердження до Держгірпромнагляду
України.

Отже, матеріалами справи
підтверджується належне виконання
відповідачем у 2010 році умов договору
щодо строків та обсягу завдань, що
відносилися до його компетенції, і як
стверджує відповідач, після
затвердження НПАОП
Держгірпромнаглядом та передачі на
державну реєстрацію до Міністерства
юстиції України він готовий був
здійснити супровід пакету документів
під час реєстрації, та передати
зареєстрований документ позивачу, що
означало б повне виконання робіт за
договором.

Проте, як вірно встановлено судом
першої інстанції, Держгірпромнагляд не
затвердив НПАОП та не передав його до
Мінюсту України, що унеможливило
подальше виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором. Таким чином,
зазначені обставини унеможливили
виконання відповідачем останніх
роботи за договором з незалежних від
нього причин.

У зв'язку з цим, сторонами неодноразово
укладались додаткові угоди щодо
продовження терміну дії договору та
терміну остаточного виконання
зобов'язань за договором.

Відповідно до Указу Президента України
від 24.12.2012 року № 726/2012 "Про деякі заходи
з оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" (далі - Указ)
право затвердження НПАОП було передано
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України з
координуванням та спрямовуванням
діяльності Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
через Міністерство енергетики та
вугільної промисловості України.

Отже, в системі центральних органів
виконавчої влади істотно змінилися
структура та функції з розгляду,
погодження та затвердження НПАОП, а
також порядок і терміни розгляду та їх
узгодження, що призвело до значного
продовження процедури розгляду
відповідних документів на 4 - 5 місяців.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на Положення про
опрацювання, прийняття, перегляд та
скасування державних, міжгалузевих і
галузевих нормативних актів про
охорону праці від 16.03.1994 №19, Положення
про порядок підготовки та подання на
державну реєстрацію
нормативно-правових актів
Держгірпромнагляду від 21.12.2007 №332,
Порядок надання нормативно-правових
актів на державну реєстрацію до
Міністерства юстиції України та
проведення їх державної реєстрації
затвердженого наказом Міністерства
юстиції від 12.04.2005 №34/5, зауважує на
тому, що законодавчо визначений строк
для розроблення та затвердження НПАОП
та його реєстрації у Міністерстві
юстиції України складає приблизно 135
днів. Проте, як зазначалося вище,
відповідно до Указу № 726/2012 істотно
змінилися умови та порядок
затвердження НПАОП. Так, відповідачем
до матеріалів справи надано лист
№301/3-61/1048 від 27.12.2011 підпорядкованої
Держгірпромнагляду України Державної
установи "Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці"
(далі - ДУ ННДІПБОП), яка сама розробляє
НПАОП та проводить експертизу усіх без
винятку НПАОП, що розроблюють в
Україні. У додатку до листа зазначено,
що строк затвердження проекту НПАОП
складає 4,8 - 7,4 місяці, а за умови
наявності зауважень від центральних
органів виконавчої влади під час
надання аркушів погодження цей термін
може бути збільшений на 15 - 40 днів на
одне зауваження.

Крім того, Наказом Держгірпромнагляду
України №60 від 18.07.2011 на ДУ ННДІПБОП
було покладено супроводження проектів
НПАОП, що унеможливило здійснення
відповідачем супроводу процесу
реєстрації НПАОП у Міністерстві
юстиції України.

З метою врегулювання ситуації щодо
координації дій центральних органів
виконавчої влади з питання процедури
затвердження НПАОП відповідач, а також
низка інших наукових організацій, які
також опинилися у аналогійній
ситуації, звернулися з листом до
Першого віце-прем'єр-міністра України
С. Г. Арбузова (звернення № 10-564 від 26
листопада 2013 року).

Міністерство соціальної політики
України на доручення Першого
віце-прем'єр-міністра України С. Г.
Арбузова № 46823/2/1-13 від 16 грудня 2013 року
на наведене вище звернення надало
відповідь № 19/18/99-14 від 14.01.2014, якою
підтверджується наявність проблем у
питанні координації дій Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України та Держгірпромнагляду України
у питанні процедури затвердження НПАОП
та зазначається, що це питання повністю
врегульовано на даний час, тобто на час
надання цієї відповіді, а саме на 14.01.2014
року.

Так, Державним інститутом праці та
соціально-економічних досліджень у
періоди з 17 по 20 січня 2013 року та з 23 по 26
січня 2013 року була проведена робота в
Державній установі "Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці"
(ДУ ННДІПБОП) і Держгірпромнагляді
України з усунення у поточних
зауважень, які виникли до проекту НПАОП
під час проведення цими установами
юридичної експертизи та редакційних
виправлень.

Матеріалами справи також
підтверджується, що Міністерство
охорони здоров'я України листом
№05.01-12/2676 від 30.01.2013 року відмовило у
погодженні проекту НПАОП у зв'язку із
змінами, внесеними Указом Президента
України від 24 грудня 2012 року №726/2012 про
зміну підпорядкування структури
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України та
повернуло його для приведення у
відповідність до регламентних вимог.
(а.с.93 т.1)

Державний інститут праці та
соціально-економічних досліджень (ДІП
СЕД) відповідно до листа № 32/1 від 04.02.2013
року надав до ДУ ННДІПБОП
доопрацьований проект НПАОП згідно з
зауваженнями Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України щодо чинності наведених у
проекті НПАОП стандартів.

Відповідачем у періоди з 06 по 08 червня
2013 року та з 25 по 28 червня 2013 року
здійснені дії з погодження у ДУ
ННДІПБОП та Держгірпромнагляді
України доопрацьованої згідно його
пропозицій редакції НПАОП (лист
відповідача № 173/01 від 05.06.2013 року) та
через ДУ ННДІПБОП на погодження з
центральними органами виконавчої
влади була розіслана остаточна
редакція НПАОП.

Отже, матеріали справи свідчать, що
відповідач доклав усіх належних від
нього зусиль для належного виконання
своїх зобов'язань за договором, зокрема
за третім етапом робіт за цим
договором.

Пропозицію відповідача щодо
підписання додаткової угоди про
продовження терміну дії договору з
урахуванням обставин що
унеможливлюють виконання договору в
строки, позивачем було відхилено.

Так, позивач зазначає, що відповідач
порушив договірне зобов'язання,
несумлінно виконував свої обов'язки за
договором, невчасно подав проект НПАОП
на узгодження, у зв'язку з чим порушив
строки договору.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання. Відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Як вбачається з наданих до матеріалів
справи доказів, затримка виконання
відповідачем договірних зобов'язань
виникла не з вини відповідача, а у
зв'язку із зміною порядку затвердження
та погодження нормативно-правових
актів центральними органами
виконавчої влади.

При цьому, наявні матеріали справи
свідчать про те, що до завершення дії
договору відповідач докладав значних
зусиль щодо сприяння прискоренню
процедури затвердження НПАОП та
укладання додаткових угод щодо
перенесення строку договору.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що відповідач
відповідно до вимог діючого
законодавства (ст. 193 Господарського
кодексу України, ст. 614 Цивільного
кодексу України) вжив всіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання за укладеним між
сторонами договором. Проте, відповідач
позбавлений права впливати на органи
центральної виконавчої влади або
пришвидшувати процес затвердження
НПАОП, тобто затвердження НПАОП, що є
предметом договору, центральними
органами виконавчої влади,
безпосередньо не залежить від
відповідача, за що він і не може нести
відповідальність. Затримка виконання
відповідачем договірних зобов'язань
виникла не з його вини, а у зв'язку зі
зміною порядку затвердження та
погодження нормативно-правових актів
центральними органами виконавчої
влади: а саме - направлення Правил, що є
предметом договору на перепогодження
до Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що відповідачем було
вжито всіх належних заходів щодо
належного виконання зобов'язань за
договором. Крім того, позивач погодився
з продовженням терміну дії договору та
строком виконання послуг за 3 етапом
договору, укладаючи додаткову угоду до
договору.

Отже, доказів того, що з вини виконавця
(відповідача) сталася затримка
державної реєстрації матеріали справи
не містять.

Пунктом 2 Додаткової угоди № 5 від
28.12.2012р. до Договору сторони
передбачили, що у разі не надання
послуг в повному обсязі в межах строку
дії Договору, відповідач сплачує штраф
у розмірі вартості Договору.

Однак, враховуючи те, що відповідачем
доведено факт вжиття всіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання, а дослідженням обставин
по справі встановлено, що затримка
виконання робіт за договором, зокрема,
третього етапу, відбулась у зв'язку з
зміною законодавчого порядку
погодження документації, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
стягнення з відповідач штрафу в
розмірі 58000,00 грн. за порушення
зобов'язань за договором. Інших доказів
порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором позивачем не
надано.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
правомірним висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову в частині стягнення 58000,00 грн.
штрафу.

Крім того, колегія суддів вважає, що
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами того, що
внаслідок невиконання умов договору
відповідачем, він зазнав збитків.

Так, згідно ст. 22 Цивільного кодексу
України, під збитками визнаються
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати , які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права; доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено.

Відповідно до ч.2 ст. 224 Господарського
кодексу України, під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

При цьому позивач повинен довести
збитки, котрі були заподіяні
відповідачем, факт протиправної
поведінки відповідача, безпосередній
причинний зв'язок між його поведінкою
і заподіянням збитків та їх розмір.

Згідно діючого законодавства (ст.ст. 614,
623 Цивільного кодексу України, ст.ст. 226
Господарського кодексу України), для
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу господарського
правопорушення: 1) порушення
зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний
зв'язок між порушенням зобов'язання та
збитками; 4) вина.

Але позивачем в даному випадку не
доведено ні порушення зобов'язання з
боку відповідача, ні вжиття необхідних
заходів щодо запобіганню збиткам, що
означає неможливість наявності
причинного зв'язку між відсутнім
порушенням зобов'язання з боку
відповідача та збитками позивача.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про те, що позовні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача збитків в розмірі 33000,00 грн.
також є безпідставними, недоведеними
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Щодо заявленого відповідачем
клопотання про зупинення провадження у
справі до розгляду пов'язаної з нею
справи про визнання недійсним п.2
додаткової угоди №5 від 28.12.2012 р.,
колегія суддів дійшла висновку про
відмову у його задоволенні у зв'язку з
відсутністю підстав, встановлених ч. 1
ст. 79 ГПК України для зупинення
провадження у справі, а саме,
відсутністю доказів на підтвердження
неможливості вирішення даної справи до
вирішення господарської справи
№910/754/14. При цьому колегія суддів також
зазначає, що станом на дату прийняття
оскаржуваного рішення додаткова угода
№5 від 28.12.2012 р. не була визнана
недійсною у встановленому законом
порядку, а провадження у справі про
визнання недійсним п.2 додаткової угоди
№5 від 28.12.2010 р. порушено лише 22.01.2014 р.
(тобто, після прийняття оскаржуваного
рішення). Крім того, у разі визнання
частково недійсною додаткової угоди до
договору, відповідач має право на
перегляд даної справи за
нововиявленими обставинами.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
обставини справи були всебічно і повно
досліджені господарським судом, а тому
рішення господарського суду
Харківської області від 13.01.2014 у справі
№922/4594/13 відповідає чинному
законодавству та фактичним обставинам
справи, а доводи заявника, з яких подана
апеляційна скарга про скасування
рішення, не можуть бути підставою для
його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 13.01.2014 у справі
№922/4594/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 20 лютого 2014 року

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.