номер провадження справи 10/3/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014
Справа № 908/50/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л.Авто", м. Київ.

до відповідача: Дочірнього
підприємства "Запорізький облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія"
Автомобільні дороги України", м.
Запоріжжя

про стягнення заборгованості в сумі 6
530, 54 грн.

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Жук К. В., на підставі
довіреності № 708 від 26.07.2013 р.;

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л.Авто", м. Київ до
Дочірнього підприємства "Запорізький
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія" Автомобільні дороги України",
м. Запоріжжя про стягнення
заборгованості в сумі 6 530, 54 грн. за
договором поставки товару № 18/12/12 від
18.12.2012 р., яка складається з основного
боргу в сумі 5 928, 00 грн., пені в розмірі
439, 32 грн., 3 % річних в розмірі 163, 22 грн.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 10.01.2014 р., справу
908/50/14 передано на розгляд судді
Алейниковій Т.Г.

Ухвалою суду від 13.01.2014 року позовну
заяву судом прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі. Справі
присвоєно номер провадження 10/3/14.
Слухання справи призначено на 03.02.2014 р.
о 09-40 год.

03.02.2014 р. представник позивача
підтримав позовні вимоги викладені в
позові в повному обсязі.

03.02.2014 р. представник відповідача в
судове засідання не з'явився, на адресу
суду направив клопотання про
відкладення розгляду справ на іншу
дату у зв'язку з відрядженням
компетентного представника
відповідача. Суд клопотання прийняв та
задовольнив.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що
нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, є підставою для
відкладення розгляду справи в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

У зв'язку з неявкою відповідача у
судове засідання та необхідністю
надання додаткових доказів по справі,
слухання справи було відкладено на
17.02.2014 р. о 09-45 год.

05.02.2014 р. представник позивача направив
на адресу суду клопотання про розгляд
справи без його участі враховуючи, що в
матеріалах справи міститься повний та
вичерпний обсяг доказів та наведених
позивачем аргументів щодо змісту
спірних правовідносин.

17.02.2014 р. представник відповідача
наддав до суду відзив на позовну заяву,
в якому визнає суму основного боргу за
вищевказаним договором в розмірі 5 928,00
грн. Щодо нарахування штрафних санкцій
- пені у відповідності до умов п 10.2
договору у розмірі 439,32грн. та 3% річних у
розмірі 163,22грн. відповідач заперечень
не має.

Також відповідач звертає увагу суду на
своє тяжке фінансове становище, що в
свою чергу і призвело до
заборгованість перед ТОВ «Т.ЛАвто».

Неявка позивача не перешкоджала
вирішенню спору, у судовому засіданні
17.02.2014 р., розгляд справи був закінчений,
судом оголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення.

За клопотанням представника
відповідача справа була розглянута без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказує, що 18 грудня 2012 року між
ТОВ «Т.Л. Авто» та ДОЧІРНІМ
ПІДПРИЄМСТВОМ "ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР"
ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
"ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ
"АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" в особі
філії «Запорізький райавтодор» було
укладено договір поставки товару №
18/12/12.

18 грудня 2012 року відповідач звернувся
до позивача з листом, в якому просив
поставити товар на загальну суму 5 928
грн. 00 коп. та гарантував оплату до 20
січня 2013 року.

Відповідно до умов договору позивач
поставив відповідачу товар згідно
видаткової накладної № UB-Н2353-008 від
18.12.2012 року, а Відповідач прийняв
поставлений товар на загальну суму 5 928
грн. 00 коп.

Згідно п. 5.1. Розділу 5 «Умови оплати»
вищевказаного Договору, відповідач
повинен був провести повний розрахунок
за отриманий Товар протягом строку
вказаного в самій накладній.
Відповідно до накладної № UВ-Н 2353-008 від
18.12.2012 року строк оплати товару складав
30 днів, тобто товар мав бути повністю
оплачений до 17 січня 2013 року.

Станом на час подачі позовної заяви до
суду отриманий відповідачем товар
оплачений не був.

25 червня 2013 року в порядку досудового
врегулювання спору позивачем на адресу
відповідача було направлено претензію
про сплату заборгованості, проте вона
була залишена відповідачем без
відповіді.

Станом на час розгляду справи по суті,
основний борг відповідача перед
позивачем не змінився та склав 5 928
(п'ять тисяч дев'ятсот двадцять вісім)
грн. 00 коп.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України Боржник повинен сплатити три
відсотки річних, які складають 163 (сто
шістдесят три) грн. 22 коп.

Відповідно до ст. 343 ГК України, а також
відповідно до п. 10.2. Розділу 10
«Відповідальність Сторін»
вищевказаного Договору і ст. 551 ЦК
України, у разі затримки оплати товару
«Покупець» на вимогу «Постачальника»
сплачує останньому суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а також пеню, у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожен день такої
прострочення платежу. Пеня становить 439
(чотириста тридцять дев'ять) грн. 32 коп.

Згідно ст. 12 ГПК України господарським
судам підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів. Згідно ст. 15 ГПК України
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні та розірванні
господарських договорів, справи у
спорах про визнання договорів
недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.
Справи у спорах, що виникають при
виконанні господарських договорів та з
інших підстав, а також справи про
визнання недійсними актів
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представника відповідача,
суд вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України договори та інші
правочини відносяться до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 173 Господарського
Кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформації тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, а зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитор) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом та фіксує факт здійснення
господарської операції і встановлення
договірних відносин, є підставою для
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Проте відповідачем зобов'язання щодо
оплати товару в обумовлений термін не
виконані, що свідчить про порушення
останнім умов договору.

Згідно з положеннями чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством. До інших засобів
захисту цивільних прав, у
відповідності до ст. 625 ЦК України,
відносяться втрати від інфляції та 3 %
річних. Так відповідно до з ч.2 ст.625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора, зобов'язаний
сплатити три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, в тому числі, є
його невиконання. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, в тому числі, сплата неустойки
(ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Факт порушення відповідачем умов
договору поставки товару № 18/12/12 від
18.12.2012 р., а також факт заборгованості в
сумі 6 530, 54 грн., яка складається з
основного боргу в сумі 5 928, 00 грн., пені в
розмірі 439, 32 грн., 3 % річних в розмірі 163,
22 грн., за договором, підтверджується
матеріалами справи.

Відповідач в судовому засіданні проти
заявлених позовних вимог не
заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі
позивачем були підтверджені належними
доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
задовольняє позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Т.Л.Авто",
м. Київ до Дочірнього підприємства
"Запорізький облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" Автомобільні
дороги України", м. Запоріжжя про
стягнення заборгованості в сумі 6 530, 54
грн., яка складається з основного боргу
в сумі 5 928, 00 грн., пені в розмірі 439, 32
грн., 3 % річних в розмірі 163, 22 грн.,. за
договором поставки товару № 18/12/12 від
18.12.2012 р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» - судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подасться до суду; ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру встановлюється 2 % від ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається повністю на
відповідача, внаслідок неправильних
дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л.Авто", м. Київ до
Дочірнього підприємства "Запорізький
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія" Автомобільні дороги України",
м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА
"ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА
АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ"АВТОМОБІЛЬНІ
ДОРОГИ УКРАЇНИ" (69095, м. Запоріжжя, вул..
Українська. Буд. 50, Код ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто» (03134, м.
Київ, вул. Симиренка, 36, Код )
- суму основного боргу у розмірі 5 928
(п'ять тисяч дев'ятсот двадцять вісім)
грн. 00 коп., три відсотки річних у
розмірі 163 (сто шістдесят три) грн. 22
коп., пеню у розмірі 439 (чотириста
тридцять дев'ять) грн. 32 коп. та 1 720 (одна
тисяча сімсот двадцять) грн.50 коп -
судового збору.

Видати наказ.

Суддя
Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 20.02.2014 р.