ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" лютого 2014 р.Справа № 924/1625/13

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торговий дім
„Цун-Дон", м. Мар'їнка, Мар'їнський
район, Донецька область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.
Мацьківці, Хмельницький району,
Хмельницька область

про стягнення 55 551,42 грн., з яких 47 479,84
грн. заборгованості, 6 647,18 грн. пені, 1
424,40 грн. 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача: Карван Д.А. - за
довіреністю №1486 від 10.12.2013 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 - за
довіреністю від 17.10.2011р.

В засіданні суду 18.02.2014р.
оголошено вступну та резолютивні
частині рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду
із позовом про стягнення із
відповідача 55 551,42 грн., з яких 47 479,84 грн.
заборгованості, 6 647,18 грн. пені, 1 424,40
грн. 3% річних за невиконання
відповідачем умов дистриб'юторського
договору №13-01/2012 від 01.01.2012р.

В обґрунтування позову позивач
повідомив, що відповідач прийняв від
нього продукцію по договору
(заморожені напівфабрикати) відповідно
до видаткових накладних №841 від 05.03.2013р.
на суму 15381,80 грн., №1576 від 29.04.2013р. на
суму 33 951, 36 грн., №3035 від 19.08.2013р. на суму
24344, 16 грн., №3295 від 14.11.2012р. на суму 10 927,20
грн., №3296 від 14.11.2012р. на суму 14 579,40 грн.

Позивач стверджує, що оплата за даний
товар відбулася не у повному обсязі та
з порушення строків оплати, внаслідок
чого виникла прострочена дебіторська
заборгованість. Позивач 17.10.2013р. в
порядку досудового врегулювання
спорів звернувся до ФОП ОСОБА_1 із
вимогою погасити дебіторську
заборгованість протягом семи днів у
сумі зі штрафними санкціями 74 611, 42 грн.,
відповіді на яку не отримав.

Таким чином, вважає, що сума
заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ
„ТД „Цун-Дон" із урахуванням
часткового відшкодування частини
заборгованості станом на 18.12.2013 рік,
становить 47 479,84 гривень.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що згідно ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.229 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару (ч.2 ст.692 ЦК України).

Відповідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Цивільний кодекс України, зокрема ст.694
цього кодексу, передбачає умови
укладання договорів про продаж товару
в кредит з відстроченням або з
розстроченням платежу. Товар
продається в кредит за цінами, що діють
на день продажу. Зміна ціни на товар,
проданий в кредит, не є підставою для
проведення перерахунку, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі невиконання продавцем обов'язку
щодо передання товару, проданого в
кредит, застосовуються положення
статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець
прострочив оплату товару, проданого в
кредит, продавець має право вимагати
повернення неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату
товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати. Договором
купівлі-продажу може бути передбачений
обов'язок покупця сплачувати проценти
на суму, що відповідає ціні товару,
проданого в кредит, починаючи від дня
передання товару продавцем. З моменту
передання товару, проданого в кредит, і
до його оплати продавцю належить право
застави на цей товар.

Статтею 695 ЦК України передбачено, що
договором про продаж товару в кредит
може бути передбачено оплата товару з
розстроченням платежу. Істотними
умовами договору про продаж товару в
кредит з умовою про розстрочення
платежу є ціна товару, порядок, строки і
розміри платежів. Якщо покупець не
здійснив у встановлений договором
строк чергового платежу за проданий з
розстроченням платежу і переданий йому
товар, продавець має право відмовитися
від договору і вимагати повернення
проданого товару.

Згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону
України „ Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочення платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до пункту 7.4. договору у
випадку несвоєчасної оплати за
поставлений товар відповідач сплачує
позивачу пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ.

Із врахуванням вищенаведеного, позивач
підтримав позов про стягнення із
відповідача 47 479,84 грн. заборгованості, 6
647,18 грн. пені, 1 424,40 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві на позов від
20.01.2014р. №1 не погоджується із позовними
вимогами, зважаючи на таке. До позовної
заяви позивач долучив видаткові
накладні, відповідно до яких слідує, що
продукція (заморожені напівфабрикати)
поставлялись в березні, квітні та
серпні 2013 р., при цьому оплата
проводилась регулярно.

Також відповідач вказує, що позивач до
заяви додав дві видаткових накладних,
перша накладна за листопад 2012 р.
виписана на ОСОБА_4, який до ФОП ОСОБА_1
ніякого відношення не має, а друга
видаткова накладна №841 від 05.03.2013 р.
отримана ОСОБА_5 без печатки, без
доручення і тому неясно хто отримав
вказану продукцію. Враховуючи
викладене, на думку відповідача,
вказані накладні не можуть бути
доказом отримання товару.

Крім того, наданий позивачем акт звірки
на 21.11.2013 р. відповідачем не підписаний,
тому він не може бути належним доказом.
За накладними, які вказує позивач №3295
від 14.11.2012 р. на суму 10 927,20 грн.; №1576 від
29.04.2013 р. на суму 33 951,80 грн.; №3036 від
19.08.2013 р, на суму 24 344,16 грн., а всього на 69
223,16 грн. від відповідача отримана
продукція.

Відповідачем при цьому перераховано 94
700,00 грн. починаючи з 15.11.2012 р. до 20.12.2013 р.
Як зазначає, відповідач, переплата
складає 25 476,84 грн. згідно із заявленими
вимогами позивача.

Враховуючи вище викладене, відповідач
заявлені позовні вимоги вважає
безпідставними, відповідач їх не
визнає і просить суд відмовити у
задоволенні позову.

До вказаного відзиву відповідачем
долучено завірені копії платіжних
доручень, а саме: №4763 від 15.11.2012 р., №4781
від 22.11.2012 р., №4789, №4790 від 03.12.2012 р., №4888
від 15.03.2013 р., №4889 від 18.03.2013 р., №4897 від
26.03.2013 р., №4926 від 08.05.2013 р., №4933 від
14.05.2013 р., №4981 від 05.07.2013 р., №5033 від 16.09.2013
р., №5037 від 25.09.2013 р., №5041 від 01.10.2013 р.,
№5045 від 04.10.2013 р., №5048 від 10.10.2013 р., №5053
від 15.10.2013 р., №5052 від 14.10.2013 р., №5075 від
31.10.2013 р., №5085 від 07.11.2013 р., №5091 від 15.11.2013
р., №5097 від 22.11.2013 р., №5107 від 06.12.2013 р.,
№5114 від 16.12.2013 р., №5123 від 20.12.2013 р. Крім
того, надав завірені копії Витягу з ЄДР
№853953 від 03.05.2012 р. та Довідки №174 від
14.05.2012 року.

Зазначені докази оглянуті судом та
долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в засідання суду
18.02.2014р. прибув, позовні вимоги
підтримав, подав суду оборотну
відомість по розрахунках із
відповідачем за період з 01.01.2012р. по
10.02.2014р., яка долучена до матеріалів
справи.

Представник відповідача в засіданні
суду 18.02.2014р. прибув, проти позову
заперечив із підстав, викладених у
відзиві. На підтвердження свої позиції
відповідач надав суду журнал проводок
за 2012р. та платіжні доручення №4127 від
30.01.2012р., №4161 від 10.02.2012р., №4169 від
16.02.2012р., №4174 від 17.02.2012р., №4178 від
22.02.2012р., №4178 від 23.02.2012р., №4233 від
19.03.2012р., №4295 від 10.04.2012р. , №4300 від
11.04.2012р., №4387 від 18.05.2012р., №4473 від
27.06.2012р., №4435 від 11.06.2012р., №4680 від
09.10.2012р., №4685 від 10.10.2012р., №4691 від
11.10.2012р., №4746 від 01.11.2012р., №4750 від
06.11.2012р., №4763 від 15.11.2012р., №4781 від
22.11.2012р. Подані докази оглянуті судом та
долучені до матеріалів справи.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Торговий Дім
„Цун-Дон", м. Мар`їнка Донецька область
як юридична особа зареєстроване
18.10.2004р., про що видано свідоцтво про
державну реєстрацію №740588 серія А00.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, с.
Мацьківці Хмельницької області
значиться в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців згідно Витягу із ЄДР
№853953 від 03.05.2012р.

01.01.2012р. між ТОВ „Торговий Дім „Цун-Дон"
(компанія) та ФОП ОСОБА_1 (дистриб'ютор)
було укладено дистриб'юторський
договір №13-01/2012, відповідно до якого
компанія уповноважує дистриб'ютора на
здійснення в 2012 календарному році
продаж заморожених продуктів, надалі -
товар, на території, зазначеній в
Додатковій угоді №1 до договору. (п.1
договору).

Згідно п.п.2.1, 2.3 вказаного договору
передбачено, що компанія здійснює
поставку товару на підставі заявок
дистриб'ютора. Доставка товару
дистриб'ютору проводиться в порядку та
на умовах, які обумовлюються між
компанією та дистриб'ютором на окрему
поставку.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 вказаного
договору оплата товару дистриб'ютором
проводиться на умовах, визначених у
Положенні про кредитну політику, що
підписується двома сторонами договору.
Датою оплати вважається дата
надходження грошових коштів на
розрахунковий рахунок компанії.

Оплата за товар здійснюється
дитриб`ютором на протязі 21-го
календарного дня від дати
відвантажувальної накладної
(додаткова угода №5 від 01.01.2012р.).

Згідно п.п.7.4, 7.5, 7.6 дистриб'юторського
договору від 13-01/2012 від 01.01.2012р. сторони
передбачили, що у випадку несвоєчасної
оплати за поставлений товар
дистриб'ютор сплачує компанії пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБ
України, що діяла на момент оплати пені,
за кожний день прострочення від
вартості поставленого товару
дистриб'ютору. У випаду прострочення
встановлених строків оплати більше 20
банківських днів, компанія залишає за
собою право розірвати даний договір.
Сплата штрафних санкцій та
відшкодування шкоди не звільняє
сторону від виконання взятих на себе
зобов'язань.

На виконання вказаного договору
сторони підписали додаткові угоди до
договору №13-01/12, а саме: №1 від 01.01.2012р.,
№2 від 01.01.2012р., №3 від 01.01.2012р., №4 від
01.01.2012р., №5 від 01.01.2012р., б/н від 30.12.2012р.,
б/н від 01.01.2013р., якими узгодили назву,
кількість, ціну, загальну вартість
товару тощо.

На виконання договору позивач провів
наступні поставки товару, а саме: на
суму 15 381,80 грн. по видатковій накладній
№841 від 05.03.2012р. (отримувач товару -
ОСОБА_5); на суму 33 951,36 грн. по видатковій
накладні №1576 від 29.04.2013р. (отримувач
товару - ОСОБА_1); на суму 24 344,16 грн. по
видатковій накладній №3035 від 19.08.2013р.
(отримувач товару - ОСОБА_1); на суму 10
927,20 грн. по видатковій накладній №3295
від 14.11.2012р. (отримувач товару - ОСОБА_4),
всього на суму 84 604,52 грн.

Відповідачем проведені проплати за
отриману продукцію згідно наявних в
матеріалах справи платіжних доручень:
№4127 від 30.01.2012р. на суму 2 000,00 грн., №4161
від 10.02.2012р. на суму 6 000,00 грн., №4169 від
16.02.2012р. на суму 4 000,00 грн., №4174 від
17.02.2012р. на суму 4 000,00 грн., №4178 від
22.02.2012р. на суму 9 900,00 грн., №4178 від
23.02.2012р. на суму 10 000,00 грн., №4233 від
19.03.2012р. на суму 14 000,00 грн., №4295 від
10.04.2012р. на суму 10 000,00 грн., №4300 від
11.04.2012р. на суму 10 000,00 грн., №4387 від
18.05.2012р., №4473 від 27.06.2012р. на суму 20 000,00
грн., №4435 від 11.06.2012р. на суму 20 000,00 грн.,
№4680 від 09.10.2012 на суму 5 000,00 грн., №4685 від
10.10.2012р. на суму 5 000,00 грн., №4691 від
11.10.2012р. на суму 7 000,00 грн.. №4746 від
01.11.2012р. на суму 19 000,00 грн., №4750 від
06.11.2012р. на суму 15 000,00 грн., №4763 від 15.11.2012
р. на суму 5 200,00 грн., № 4781 від 22.11.2012 р. на
суму 10 000,00 грн., №4789 від 03.12.2012р. на суму 4
000,00 грн., №4790 від 03.12.2012р. на суму 6 000,00
грн., №4888 від 15.03.2013р. на суму 3 000,00 грн.,
№4889 від 18.03.2013р. на суму 6 000,00 грн., №4897
від 26.03.2013р. на суму 1 500,00 грн., №4926 від
08.05.2013р. на суму 5 000,00 грн., №4933 від
14.05.2013р. на суму 5 000,00 грн., №4981 від
05.07.2013р. на суму 7 000,00 грн., №5033 від
16.09.2013р. на суму 7 000,00 грн., №5037 від
25.09.2013р. на суму 10 000,00 грн., №5041 від
01.10.2013р. на суму 5 000,00 грн., №5045 від
04.10.2013р. на суму 5 500,00 грн., №5048 від
10.10.2013р. на суму 2 100,00 грн., №5053 від
15.10.2013р. на суму 3 150,00 грн., №5052 від
14.10.2013р. на суму 2 250,00 грн., №5075 від
31.10.2013р. на суму 1 000,00 грн., №5085 від
07.11.2013р. на суму 1000,00 грн., №5091 від
15.11.2013р. на суму 1 000,00 грн., №5097 від
22.11.2013р. на суму 1000,00 грн., №5107 від
06.12.2013р. на суму 1000,00 грн., №5114 від
16.12.2013р. на суму 1000,00 грн., №5123 від
20.12.2013р. на суму 1000,00 грн.

Всього відповідачем сплачено коштів на
суму 274 600,00 грн.

21.10.2013р. позивачем на адресу
відповідача направлено письмову
вимогу про сплату відповідачем 74 611,42
грн. заборгованості.

Позивач звернувся із позовом до
відповідача про стягнення із
останнього 47 479,84 грн. заборгованості, 6
647,18 грн. пені, 1 424,40 грн. 3% річних згідно
поданих розрахунків.

Дослідивши зібрані у справі
докази та давши їм правову оцінку в
сукупності, судом прийнято до уваги
таке:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК
України однією з підстав виникнення,
цивільних прав та обов'язків сторін є
укладення між ними договору. В силу
зобов'язання боржник зобов'язаний
вчинити на користь кредитора певну дію,
в тому числі сплатити борг, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку, тобто сплати
боргу.

Цивільний кодекс України, зокрема ст.694
цього кодексу, передбачає умови
укладання договорів про продаж товару
в кредит з відстроченням або з
розстроченням платежу. Товар
продається в кредит за цінами, що діють
на день продажу. Зміна ціни на товар,
проданий в кредит, не є підставою для
проведення перерахунку, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі невиконання продавцем обов'язку
щодо передання товару, проданого в
кредит, застосовуються положення
статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець
прострочив оплату товару, проданого в
кредит, продавець має право вимагати
повернення неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату
товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати. Договором
купівлі-продажу може бути передбачений
обов'язок покупця сплачувати проценти
на суму, що відповідає ціні товару,
проданого в кредит, починаючи від дня
передання товару продавцем. З моменту
передання товару, проданого в кредит, і
до його оплати продавцю належить право
застави на цей товар.

Статтею 695 ЦК України передбачено, що
договором про продаж товару в кредит
може бути передбачено оплату товару із
розстроченням платежу. Істотними
умовами договору про продаж товару в
кредит з умовою про розстрочення
платежу є ціна товару, порядок, строки і
розміри платежів. Якщо покупець не
здійснив у встановлений договором
строк чергового платежу за проданий з
розстроченням платежу і переданий йому
товар, продавець має право відмовитися
від договору і вимагати повернення
проданого товару. До договору про
продаж товару в кредит з умовою про
розстрочення платежу застосовуються
положення частин третьої, п'ятої та
шостої статті 694 цього Кодексу.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК
України).

Із наявних у справі доказів слідує, що
між сторонами було укладено
дистриб'юторський договір №13-01/2012 від
01.01.2012р. із врахуванням додаткових угод
№1, №2, №3, №4, №5 від 01.01.2012р., б/н від
30.12.2012р., б/н від 01.01.2013р., за умовами
якого позивач передавав відповідачу
товар згідно видаткових накладних із
наданням останньому відстрочки в
оплаті до 21 календарного дня.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
в установлений строк. Відповідно до
ст.193 ГК України одностороння відмова
від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено - якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Із наявних матеріалів справи слідує, що
позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на накладні №841 від 05.03.2012р.
на суму 15 381,80 грн., №1576 від 29.04.2013р. на
суму 33 951,36 грн., №3035 від 19.08.2013р. на суму
24 344,16 грн., №3295 від 14.11.2012р. на суму 10 927,20
грн., в сього на суму 84 604,52 грн.
Натомість, предметом даного позову
позивач визначив заборгованість в сумі
47 479,84 грн., яку просить стягнути із
відповідача.

Враховуючи подані докази, суд оцінює
критично та вважає неналежним доказом
по справі посилання позивача на
видаткові накладні №841 від 05.03.2012р. на
суму на суму 15 381,80 грн. та №3295 від
14.11.2012р. на суму 10 927,20 грн., оскільки в
останніх зазначено про отримання
товару не відповідачем - ФОП ОСОБА_1, а
відповідно, ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

При цьому, в матеріалах справи відсутні
докази про надання вказаним особам
повноважень від ФОП ОСОБА_1 на
отримання товару, а належним чином
оформлені довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей
вказаними особами в матеріалах справи
також відсутні.

Доводи позивача про те, що вказані
особи уповноважувались відповідачем
на отримання товару по вказаним
видатковим накладним, будь-якими
доказами не підтверджено.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з приписами статті 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування полягає не
лише в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості. Отже,
обов'язок доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили. (ст.ст.
33, 43 ГПК України).

В ході вирішення спору судом
встановлено та не заперечується
позивачем, що відповідачем на
виконання дистриб'юторського договору
№13-01/2012 від 01.01.2012р. в період з січня 2012р.
по грудень 2013 року проведено оплату за
товар на загальну суму 274 600,00 грн., що
підтверджено наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

Відтак, будь-які докази на
підтвердження існування
заборгованості відповідача перед
позивачем в сумі 47 479,84 грн., в
матеріалах справи відсутні. Посилання
позивача на акти звірки розрахунків
станом на 31.10.2012р. та на 21.11.2013р., судом до
уваги не приймаються, оскільки останні
не є первинними документами в
розумінні Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XIV
(із змінами та доповненнями) та не
підписані з боку відповідача.

Судом в даному випадку
враховується, що акт звірки
складається не в результаті здійснення
господарської операції, а з метою
встановлення (підтвердження) реальних
показників дебіторсько-кредиторської
заборгованості підприємства, і
останній не може вважатись первинним
документом.

Отже, відсутність в зазначених
документах підпису керівника
підприємства або інших осіб, які в силу
довіреності (доручення, договору тощо)
мають право представляти його
інтереси, не надає акту звірки
юридичної сили документа, яким суб'єкт
господарської діяльності визнає суму
заборгованості і який може служити
підставою для відновлення факту
наявності заборгованості.

Аналогічна позиція щодо актів
взаємозвірки між підприємствами
викладена у постанові Вищого
господарського суду України від
14.10.2013р. по справі №924/87/13-г.

При цьому, встановлення реального
стану розрахунків між сторонами, так
само як і визначення заборгованості на
певну дату за позивача, не узгоджується
із приписами ст.22 ГПК України, не
віднесено до компетенції суду та не є
предметом даного спору.

Із врахуванням вищевикладеного, вимоги
позивача про стягнення із відповідача
заборгованості в сумі 47 479,84 грн., суд
вважає безпідставними та
немотивованими.

Щодо правових підстав нарахування пені
судом приймається до уваги таке.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі (одним із
видів забезпечення виконання
зобов'язання є неустойка, зокрема пеня -
ч.1 ст.546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Із матеріалів справи слідує, що
позивачем проведено нарахування пені в
сумі 6 647,18 грн. за 365 днів прострочення
за відсутності періоду такого
нарахування та по яких видаткових
накладних воно здійснюється.

При цьому, при обрахуванні пені
позивачем взято до уваги
заборгованість, яка виникла за
попередні періоди, яка на дату подання
позову вже погашена, без врахування
проведених відповідачем проплат за
вказаний період, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
платіжними дорученнями: №4888 від
15.03.2013р. на суму 3 000,00 грн., №4889 від
18.03.2013р. на суму 6 000,00 грн., №4897 від
26.03.2013р. на суму 1 500,00 грн., №4926 від
08.05.2013р. на суму 5 000,00 грн., №4933 від
14.05.2013р. на суму 5 000,00 грн., №4981 від
05.07.2013р. на суму 7 000,00 грн., №5033 від
16.09.2013р. на суму 7 000,00 грн., №5037 від
25.09.2013р. на суму 10 000,00 грн., №5041 від
01.10.2013р. на суму 5 000,00 грн., №5045 від
04.10.2013р. на суму 5 500,00 грн., №5048 від
10.10.2013р. на суму 2 100,00 грн., №5053 від
15.10.2013р. на суму 3 150,00 грн., №5052 від
14.10.2013р. на суму 2 250,00 грн.

Відповідно до п.п.2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14
передбачено, що пеня, за визначенням ч.3
ст. 549 ЦК України - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

За таких обставин, позивач
безпідставно провів нарахування пені в
сумі 6 193,66 грн. за 365 днів за відсутності
реальної суми заборгованості та
фактичного прострочення її сплати
всупереч вимог ч.6 ст.232 ГК України.

Відтак, вимогу про стягнення з
відповідача 6 647,18 грн. пені суд вважає
безпідставною та такою, що не
узгоджується із фактичними
обставинами та наявними у справі
доказами.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. (п.п.4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14).

Проаналізувавши наданий позивачем
розрахунок 3% річних за період з 18.12.2012р.
по 18.12.2013р. в сумі 1424,40 грн., суд
приходить до висновку, що вказані
нарахування 3% річних проведені
позивачем за відсутності фактичного
прострочення та самої суми боргу. При
цьому, визначати інші періоди для
нарахування річних по інших видаткових
накладних, ніж визначено позивачем, до
компетенції суду не віднесено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що у позові про стягнення із
відповідача 47 479,84 грн. заборгованості, 6
647,18 грн. пені та 1 424,40 грн. 3% річних,
необхідно відмовити.

У відповідності до ст.ст.44, 49 ГПК
України судові витрати по справі на
відповідача не покладаються.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, СУД -

В И Р І Ш И В:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торговий дім
„Цун-Дон", м. Мар'їнка, Мар'їнський
район, Донецька область до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, с.Мацьківці,
Хмельницький району, Хмельницька
область про стягнення 55 551,42 грн., з яких
47 479,84 грн. заборгованості, 6 647,18 грн.
пені, 1 424,40 грн. 3% річних, відмовити.

Повне рішення складено 21.02.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддруковано 1 прим. - до матеріалів
справи