ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

10 лютого 2014 року
Справа № 913/73/14

Провадження №4/913/73/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом

Державного підприємства "Проектування
будівництва підприємств вугільної
промисловості "Південдіпрошахт", м.
Харків

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східна вугільна
компанія", м. Свердловськ, Луганська
область

про стягнення 99 575 грн. 51 коп.

Суддя: Старкова Г.М.

Секретарь судового засідання:
Макаренка В.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Масленнікова Ю.О.,
довіреність № 30/12-1 від 30.12.2013.

Обставини справи: позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
заборгованості за договором на
створення (передачу) науково-технічної
(проектної) продукції №8576 від 12.08.2013 в
сумі 99 575 грн. 51 коп., з яких: сума боргу в
розмірі 90 108 грн. 00 коп., пеня в сумі 2 567
грн. 46 коп., штраф в розмірі 6 307 грн. 56
коп., 3% річних в сумі 592 грн. 49 коп.

Представник позивача у судовому
засіданні 27.01.2014 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 27.01.2014 подав
суду відзив на позовну заяву №82 від
24.01.2014, в якому погодився з сумою
заборгованості за договором на
створення (передачу) науково-технічної
(проектної) продукції №8576 від 12.08.2013 в
розмірі 90 108 грн. 00 коп. та повідомив про
часткове здійснення оплати в рахунок
погашення заборгованості за вказаним
договором в розмірі 20 000 грн. 00 коп., про
що подав копію платіжного доручення №58
від 24.01.2014. Також представник
відповідача послався на скрутне
фінансове становище та зупинення
здійснення всіх платежів по
зобов'язанням підприємства, крім
заробітної плати, а також повідомив про
вчинення заходів, спрямованих на
погашення заборгованості за договором
№8576 від 12.08.2013 у сумі 70 108 грн. 00 коп.

На адресу господарського суду
Луганської області від представника
позивача надійшла телеграма № 1020 від
08.02.2014 з інформацією про часткову
оплату боргу відповідачем у сумі 20000,00
грн. та вказав проте, що сума
заборгованості основного боргу за
даним позовом складає 70108,00 грн.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору,
господарський суд,

в с т а н о в
и в:

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на наступне.

Між Державним підприємством
"Проектування будівництва підприємств
вугільної промисловості
"Південдіпрошахт" (далі за тестом -
Виконавець, позивача) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Східна
вугільна компанія" (далі за текстом -
Замовник, відповідач) укладено договір
на створення (передачу)
науково-технічної (проектної)
продукції № 8576 від 12.08.2013 (далі за
текстом - Договір).

Відповідно до п. 1.1 укладеного Договору
Замовник доручає, а Виконавець виконує
доповнення до проекту «Розкриття та
підготовка гор. 1250м (1-й етап - розкриття
і підготовка запасів пласта h11-в до
ізогіпси мінус 100м)» з розкриттям
пласта h10-в.

Виходячи з положень розділу 3 Договору,
технічна документація за договором
передається Замовнику (ТОВ "Східна
вугільна компанія") разом з актами
здачі-приймання науково-технічної
(проектної) продукції, які ТОВ "Східна
вугільна компанія" протягом двадцяти
днів з моменту отримання актів,
зобов'язується їх оформити та оплатити
вартість виконаних робіт, або надати
мотивовану відмову від підписання
актів.

Позивач стверджує, що він зі своєї
сторони виконав зобов'язання за
договором. Зазначене позивач
підтверджує відсутністю будь-яких
зауважень щодо якості виконаних робіт
за договором зі сторони відповідача -
ТОВ "Східна вугільна компанія", а також
належним чином оформлений сторонами за
договором акт здачі - приймання
науково-технічної продукції за
вказаним Договором: №1-8576 від 24.09.2013,
згідно якого були виконані роботи за
Договором на суму 90108,00 грн. (разом з
ПДВ).

Відповідач свої зобов'язання за
Договором виконав частково,
перерахувавши на розрахунковий
рахунок позивача суму авансового
платежу у розмірі 210 252,00 грн., згідно п.2.2
Договору, що підтверджено банківською
випискою з особистого рахунку позивача
за період з 13.08.2013 по 14.08.2013.

Згідно умов п. 2.3 Договору Замовник
зобов'язаний провести оплату залишку
вартості виконаних Виконавцем робіт за
договором протягом 10-ти календарних
днів з моменту підписання акту здачі-
приймання науково- технічної
(проектної) продукції за договором.

Враховуючи положення пункту 2.3
Договору, а також дату підписання
сторонами за договором акту
здачі-приймання науково-технічної
(проектної) продукції за Договором,
позивач вважає, що прострочення
виконання зобов'язання з оплати робіт
за договором у ТОВ "Східна вугільна
компанія" виникло по закінченні 10-ти
днів з дати оформлення акту, тобто:

- згідно акту здачі-приймання
науково-технічної (проектної)
продукції №1-8576 від 24.09.2013, у
відповідності до якого оплаті підлягає
грошова сума (разом з ПДВ) у розмірі
90108,00 грн. - з 05 жовтня 2013 року.

Позивачем на адресу відповідача було
направлено лист №31-11-323 від 12.11.2013 з
вимогою про необхідність проведення
розрахунку за договором на створення
(передачу) науково-технічної
(проектної) продукції № 8576 від 12.08.2013,
але ТОВ "Східна вугільна компанія"
розрахунку за виконані роботи в
повному обсязі не провів, чим порушив
умови укладеного між сторонами
Договору.

Також, відповідно до ст. 549, ч. 1 ст. 611, ч. 1
ст. 624 Цивільного кодексу України та ч. 4
ст. 231 Господарського кодексу України,
позивачем пред'явлено до стягнення з
відповідача пеню в сумі 2 567 грн. 46 коп.
за період з 05.10.2013 по 23.12.2013 (включно) та
штраф в розмірі 7 % зазначеної вартості
в сумі 6 307 грн. 56 коп.

Стягнення пені з винної сторони за
порушення строків виконання
зобов'язання у розмірі 0,1 відсотка
вартості робіт, за якими допущено
прострочення виконання робіт або їх
оплата за кожен день прострочення, а
також за прострочення більше тридцяти
днів додаткове стягнення штрафу у
розмірі семи відсотків зазначеної
вартості передбачено пунктом 4.2
Договору.

Крім зазначеного, на підставі ч.2 ст. 625
Цивільного кодексу України, позивач
вважає, що з відповідача має бути
стягнуто 3% річних в сумі 592 грн. 49 коп. за
період з 05.10.2013 по 23.12.2013 (включно).

Зі вказаних підстав позивач звернувся
з вказаним позовом до суду з вимогами
стягнути з відповідача заборгованість
за виконані роботи на підставі
договору на створення (передачу)
науково-технічної (проектної)
продукції № 8576 від 12.08.2013 в сумі 90108 грн.
00 коп., пеню за порушення строків
виконання зобов'язання з оплати
виконаних робіт в сумі 2 567 грн. 46 коп.,
штраф за прострочення більше тридцяти
днів в сумі 6 307 грн. 56 коп. та 3% річних в
сумі 5 700 грн. 59 коп.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує
нормами ст. 525, 526, 549, 624, 625, 611, 887
Цивільного кодексу України, ст. 231
Господарського кодексу України, Закону
України «Про відповідальність про
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» №543/96-ВР від 22.11.1996 та
положеннями договору на створення
(передачу) науково-технічної
(проектної) продукції № 8576 від 12.08.2013.

Відповідач відзивом на позовну заяву
повідомив про часткову сплату
заборгованості..

Оцінивши доводи представників сторін у
їх сукупності, суд вважає позов
обґрунтованим та таким, що підлягає до
задоволення частково з огляду на
наступне.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як свідчать матеріали справи, між
Державним підприємством "Проектування
будівництва підприємств вугільної
промисловості "Південдіпрошахт" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Східна вугільна
компанія" укладено договір на
створення (передачу) науково-технічної
(проектної) продукції №8576 від 12.08.2013.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 ГК України, є господарський договір.

Вказаний вище договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме,
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 173 Господарського
кодексу України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку, а саме: виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК
України, майново-господарські
зобов'язання, які є одним із видів
господарських зобов'язань, - це
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України, з урахуванням особливостей.

Відповідно до п. 1.1 укладеного Договору
замовник доручає, а виконавець виконує
доповнення до проекту «Розкриття та
підготовка гор. 1250м (1-й етап - розкриття
і підготовка запасів пласта h11-в до
ізогіпси мінус 100м)» з розкриттям
пласта h10-в.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили
загальну вартість виконаних проектних
робіт, яка складає 669996 грн. 00 коп. (з ПДВ).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2, 3.3 Договору,
технічна документація за договором
передається Замовнику (ТОВ "Східна
вугільна компанія") разом з актами
здачі-приймання науково-технічної
(проектної) продукції, які ТОВ "Східна
вугільна компанія" протягом двадцяти
днів з моменту отримання актів,
зобов'язується їх оформити та оплатити
вартість виконаних робіт, або надати
мотивовану відмову від підписання
актів.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до приписів статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено,
що одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання умов договору на створення
(передачу) науково-технічної
(проектної) продукції № 8576 від 12.08.2013,
Державним підприємством "Проектування
будівництва підприємств вугільної
промисловості "Південдіпрошахт" було
виготовлено науково - технічну
(проектну) продукцію. Вказана продукція
була прийнята замовником
(відповідачем) без зауважень щодо
якості виконаних робіт, що
підтверджується актом здачі -
приймання науково-технічної продукції
за вказаним Договором, складеним та
підписаним повноважними особами обох
сторін та скріпленим печатками їх
підприємств №1-8576 від 24.09.2013 на суму 90108
грн.00 коп. з ПДВ(а.с.20).

Відповідач свої зобов'язання за
Договором виконав частково,
перерахувавши на розрахунковий
рахунок позивача суму авансового
платежу у розмірі 210 252,00 грн., згідно п.2.2
Договору, що підтверджено банківською
випискою з особистого рахунку позивача
за період з 13.08.2013 по 14.08.2013(а.с.21,54).

Отже, позивачем було виготовлено
науково - технічну (проектну) продукцію
на загальну суму 90108 грн.00 коп.

Відповідно до п. 3.3 Договору, Замовник -
відповідач протягом 20-ти днів з дня
отримання актів, зобов'язується їх
оформити та оплатити вартість
виконаних робіт.

Відповідач оплату за виконану
позивачем науково - технічну (проектну)
продукцію здійснив частково в сумі 20 000
грн. 00 коп., що підтверджено платіжним
дорученням № 58 від 24.01.2014 (а.с.53).

Відповідачем вказаний факт не
спростований.

Відповідно до статті 202 ГК України
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.
Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В даному випадку відповідачем доказів
належного виконання зобов'язань у
повному обсязі за договором на
створення (передачу) науково-технічної
(проектної) продукції № 8576 від 12.08.2013
позивачу та суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач після подання позивачем
позову, сплатив позивачу суму
основного боргу у розмірі 20 000 грн. 00
коп., що підтверджено платіжним
дорученням № 58 від 24.01.2014 (а.с.53).

За таких обставин, провадження по
справі про стягнення з відповідача
заборгованості за виконану роботу в
сумі 20 000 грн. 00 коп., підлягає
припиненню на підставі п.1.1 ст. 80 ГПК
України, у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Виходячи з наведених вище обставин,
слід зазначити, що на момент звернення
позивачем до суду із даним позовом, у
останнього виникло право вимоги
заборгованості за створення
науково-технічної (проектної)
продукції в сумі 70108 грн. 00 коп., у
зв'язку з чим позовні вимоги в цій
частині є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Позивач, відповідно до умов п.4.2
Договору та відповідно до ст. 549, ч. 1 ст.
611, ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України
та ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України, нарахував відповідачу пеню в
сумі 2 567 грн. 46 коп. за період з 05.10.2013 по
23.12.2013 (включно) згідно акту здачі -
приймання науково-технічної продукції
№1-8576 від 24.09.2013 на суму 90108 грн.00 коп. з
ПДВ(а.с.20).

Згідно ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

У відповідності до положень статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума, або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 624 Цивільного
кодексу України, якщо за порушення
зобов'язання встановлено неустойку, то
вона підлягає стягненню у повному
розмірі, незалежно від відшкодування
збитків.

Суд вважає, що вимога позивача щодо
стягнення з відповідача пені в сумі 2 567
грн. 46 коп. за період з 05.10.2013 по 23.12.2013 є
правомірною, підтверджена матеріалами
справи, у зв'язку з чим позовні вимоги в
частині стягнення пені слід
задовольнити.

Щодо стягнення вимоги про стягнення
штрафу, то умовами Договору
передбачено додаткове стягнення
штрафу в розмірі 7% зазначеної вартості
за порушення строків виконання
зобов'язань за цим Договором більше ніж
30 днів.

Судом встановлено факт невиконання
відповідачем зобов'язання за Договором
щодо оплати вартості виконаної
позивачем роботи.

Текст пункту 4.2 Договору на створення
(передачу) науково-технічної
(проектної) продукції № 8576 від 12.08.2013
свідчить про те, що сторонами було
передбачено певну відповідальність за
прострочення виконання зобов'язань з
виконання підрядних робіт.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст.
216, ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні
санкції, до яких віднесено штраф та
пеню. Розмір штрафних санкцій
відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому, розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст.
231, ч. 6 ст. 232 ГК України. Право
встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
ч. 2 ст. 231 ГК України.

Виходячи із положень зазначеної норми,
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, штрафних
санкцій у вигляді пені, штрафу,
передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України,
можливо при сукупності відповідних
умов, а саме: якщо інший розмір певного
виду штрафних санкцій не передбачений
договором або законом; якщо, між іншим,
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, якщо
допущено прострочення виконання
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товарів, виконанням
робіт, наданням послуг з вартості яких
і вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафу.

В даному випадку, інший розмір, ніж
вказано в законі, договором не
встановлений, позивач відноситься до
державного сектору економіки в
розумінні ч. 2 ст. 22 ГК України, оскільки
згідно п. 1.1 Статуту Державне
підприємство "Проектування
будівництва підприємств вугільної
промисловості "Південдіпрошахт"
засновано на державні власності.

Таким чином, суд вважає вимогу позивача
щодо стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 7% вартості виконаних робіт в
сумі 6307 грн. 56 коп. правомірною та
обґрунтованою, у зв'язку з чим позовні
вимоги в частині стягнення штрафу в
розмірі 6307 грн. 56 коп. слід
задовольнити.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в
сумі 592 грн. 49 коп. за період з 05.10.2013 по
23.12.2013 (включно)слід зазначити наступне.

В силу приписів статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Відповідно до ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Виходячи з наведених норм чинного
законодавства, слід визначити, що
нарахування позивачем 3% річних за
вказані періоди з у зв'язку із
простроченням сплати грошового
зобов'язання, яке було припущено
відповідачем, є правомірним, у зв'язку з
чим позовні вимоги в частині стягнення
3% річних в сумі 592 грн. 49 коп. за період з
05.10.2013 по 23.12.2013 (включно)слід
задовольнити.

Позивачем на адресу відповідача було
направлено лист №31-11-323 від 12.11.2013 з
вимогою про необхідність проведення
розрахунку за договором на створення
(передачу) науково-технічної
(проектної) продукції № 8576 від 12.08.2013,
але ТОВ "Східна вугільна компанія"
розрахунку за виконані роботи в
повному обсязі не провів, чим порушив
умови укладеного між сторонами
Договору(а.с.22-25).

На підставі викладеного, суд вважає,
вимоги позову слід задовольнити
частково та стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором на створення (передачу)
науково-технічної (проектної)
продукції № 8576 від 12.08.2013 в сумі 70 108
грн. 00 коп., пеню в сумі 2 567 грн. 46 коп.,
штраф в розмірі 7% вартості виконаних
робіт в сумі 6 307 грн. 56 коп., 3% річних в
сумі 592 грн. 49 коп., та вважати їх такими,
що підлягають задоволенню повністю,
оскільки вони є обґрунтованими,
підтверджені матеріалами справи, та
підлягають стягненню з відповідача.

У судовому засіданні 10.02.2014 оголошена
вступна та резолютивна частини
рішення.

Відповідно до ст.ст. 44,49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати зі сплати судового збору у сумі
1991 грн. 51 коп. покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 22, 44, 49, ч.1 п.1.-1 ст. 80, ст.ст. 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и
в :

1. Позов Державного підприємства
"Проектування будівництва підприємств
вугільної промисловості
"Південдіпрошахт" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Східна
вугільна компанія" про стягнення 99 575
грн. 51 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східна вугільна
компанія", вул. Глінки,1-А, м.
Свердловськ, Луганська область, на користь Державного
підприємства "Проектування
будівництва підприємств вугільної
промисловості "Південдіпрошахт", вул.
Пушкінська, буд. 5, м. Харків, заборгованість за виконану роботу
в сумі 70 108 грн. 00 коп., пеню в сумі 2 567
грн. 46 коп., штраф в розмірі 7% вартості
виконаних робіт в сумі 6 307 грн. 56 коп. та
3% річних в сумі 592 грн. 49 коп., витрати зі
сплати судового збору в сумі 1991 грн. 51
коп., видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

3. У решті позовних вимог щодо
стягнення заборгованості за виконану
роботу в сумі 20 000 грн. 00 коп.
провадження у справі припинити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського
процесуального кодексу України
рішення може бути оскаржено до
апеляційної інстанції протягом
десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та
підписання рішення - 17.02.2014.

Суддя

Г.М.Старкова