ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.Справа № 922/4901/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
Дослідне господарство" "Кутузівка" НААН
України , с. Кутузівка до Публічного
акціонерного товариства
"Нововодолазький молокозавод", смт.
Нова Водолага про стягнення 101550,05 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача - Піздна К.Ю., за
довіреністю від 30.12.2013 року;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Дослідне
господарство "Кутузівка" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Нововодолазький молокозавод" про
стягнення 111678,09 грн. Судові витрати
позивач просить суд покласти на
відповідача. Позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення умов укладеного між
сторонами договору на поставку
сільськогосподарської продукції № 43/13
від 03.01.2013 року свої зобов'язання щодо
оплати продукції виконав неналежним
чином.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 09 грудня 2013
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 06.12.2013 року від
представника позивача надійшло
клопотання (вх. № 45412) про долучення до
матеріалів справи документів, наданих
на виконання вимог ухвали про
порушення провадження у справі від
27.11.2013 року.

09.12.13р. було підписано розпорядження
№1648 керівником апарата господарського
суду Харківської області яким
передбачено, що відповідно до п.3.1.13
"Положення про автоматичну систему
документообігу суду призначити
повторний автоматичний розподіл
справи № 922/4901/13.

09.12.13р. на підставі розпорядження №1648
та відповідно до витягу
автоматизованої системи
документообігу суду для розгляду
справи №922/4901/13 було змінено склад суду
та призначено суддю Добрелю Н.С., у
зв`язку з хворобою судді Денисюк Т.С.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 69 ГПК України
спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк
розгляду спору, але не більш як на
п'ятнадцять днів.

Приймаючи до уваги абзац 4 п. 3.8.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11р. у разі залучення до участі у
справі іншого відповідача або заміни
неналежного відповідача розгляд
справи починається заново (стаття 24
ГПК), заново розгляд справи починається
і в разі прийняття позовної заяви
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, та зміни
складу суду (в тому числі з
одноосібного на колегіальний, навіть
якщо до складу колегії суддів входить
суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу), а отже, спочатку
починається й перебіг строку вирішення
спору. Продовження цього строку
можливе у порядку і з підстав,
зазначених у частині третій статті 69
ГПК.

Таким чином, строк розгляду справи
922/4901/13 починається заново, а також
спочатку починається перебіг строку
вирішення спору.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 09.12.2013 року від
представника відповідача надійшов
відзив на позов (вх. № 45717) разом із
документами. В своєму відзиві
відповідач проти позову заперечує, та
зазначає, що позивач свідомо відпустив
сільськогосподарську продукцію
відповідачу без здійснення останнім
попередньої оплати, що передбачено п. 2.5
договору, чим сам порушив вимоги
діючого договору.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 09.12.2013 року від
представника відповідача надійшло
клопотання (вх. № 45552, факс) про
відкладення розгляду справи, у зв"язку
із зайнятістю представника відповідач
в іншому судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09.12.2013 року
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
задоволено судом; розгляд справи
відкладено на 13.01.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 09.01.2014 року від
представника позивача надійшла заява
про зменшення позовних вимог (вх. № 313),
в якій позивач вказує на часткову
сплату відповідачем боргу в сумі 8681,60
грн., у зв"язку з чим сума основної
заборгованості відповідача зменшилась
до 100000,00 грн. Разом із заявою про
зменшення позовних вимог, позивач
надав до суду копію платіжного
доручення (від 28.11.2013 року № 493_BS035) про
сплату відповідачем заборгованості в
сумі 8681,60 грн. Враховуючи викладене,
позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість в сумі
102996,63 грн., яка складається з 100000,00 грн.
суми основного боргу, 2426,63 грн. пені та
569,86 грн. 3% річних. Також позивач
просить суд стягнути з відповідача 2059,93
грн. витрат зі сплати судового збору.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 09.01.2014 року від
представника позивача надійшло
клопотання (вх. № 296) про долучення до
матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 13.01.2014 року від
представника відповідача надійшли
пояснення по справі (вх. № 794), в яких
відповідач зазначає про те, що
позивачем в обґрунтування позову були
надані товарно - транспортні накладні,
в яких відсутні посилання на будь - який
договір, також не можуть бути
підтвердженням відвантаження товару
видаткові накладні, надані позивачем,
оскільки вони видані на підставі
договору № 64 від 20.04.2012 року. Враховуючи
викладене, відповідач просить суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 13.01.2014 року від
представника відповідача надійшло
клопотання (вх. № 782) про долучення до
матеріалів справи документів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27.01.2014 року
заяву позивача про зменшення розміру
позовних вимог прийнято судом до
розгляду; розгляд справи відкладено на
06.02.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання 06.02.2014 року не з"явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить відмітка в повідомленні про
дату, час та місце наступного засідання
суду від 27.01.2014 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні 06.02.2014 року проти позову
заперечував, просив суд в задоволенні
позову відмовити.

Присутній в судовому засіданні 06
лютого 2014 року представник відповідача
проти позовних вимог заперечував та
вважає за можливе розглянути справу по
суті в даному судовому засіданні без
участі представника позивача, пояснив,
що ним надані всі документи, які
необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27 січня 2014 року
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого сторонам для підготовки до
судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п.4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника
відповідача, судом встановлено
наступне.

03.01.2013 року між Державним підприємством
"Дослідне господарство "Кутузівка" НААН
України (позивач) та Публічним
акціонерним товариством
"Нововодолазький молокозавод"
(відповідач) було укладено договір
поставки сільськогосподарської
продукції № 43/3, у відповідності до умов
якого, позивач зобов"язується в порядку
та на умовах, визначених цим договором
передати у власність відповідача
сільськогосподарську продукцію (далі -
товар), що відповідає вимогам ДСТУ №
3662-97, а відповідач зобов"язується
прийняти та оплатити товар на умовах,
встановлених договором.

Відповідно до п. 2.1 договору оплату за
товар відповідач самостійно проводить
по договірним цінам, що визначається в
протоколі погодження ціни, який є
невід"ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.5 договору відповідач
сплачує за товар, поставлений за цим
договором по факту поставки товару,
шляхом безготівкового та/або
готівкового розрахунку протягом трьох
банківських днів з моменту отримання
товару.

Відповідно до п. 3.1.1 договору на
підставі товарно - транспортної
накладної передати у власність
відповідача товар, що відповідає за
якістю чинним стандартам, ветеринарним
і санітарним вимогам, за цінами
встановленими у протоколі погодження
ціни.

Відповідно до п. 3.2.2 в порядку та на
умовах визначених цим договором ,
оплатити поставлений товар.

Протоколом від 01.09.2013 року (а.с. 23)
сторони погодили ціни на товар, що
постачається на виконання умов
договору від 03.01.2013 року № 43/3.

На виконання умов вказаного договору
позивачем було поставлено відповідачу
товар на загальну суму 197298,10 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ К-1828 від 30.09.2013 року на суму 140486,50 грн.
(а.с. 33) та видатковою накладною № К-1997
від 31.10.2013 року на суму 56811,60 грн. (а.с.56).

Поставка товару за вищезазначеними
накладним також підтверджується
товарно - транспортними накладними, які
наявні в матеріалах справи.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення п.2.5. договору
свої зобов'язання належним чином не
виконав, а саме не провів повної оплати
товару в строки передбачені договором,
а здійснив лише часткове погашення, що
підтверджується платіжними
дорученнями, які наявні в матеріалах
справи, у зв"язку з чим у нього
утворився борг перед позивачем в сумі
108681,60 грн.

Також з матеріалів справи вбачається,
що позивачем 25.10.2013 року була
направлена претензія за вих. № 342 з
вимогою про сплату заборгованості за
договором № 43/13 від 03.01.2013 року (а.с. 36).

Відповідач 31.10.2013 року направив на
адресу позивача відповідь (а.с. 37) на
вищезазначену претензію за вих. № 35-юр,
в якій визнав наявність у нього
заборгованості перед позивачем в сумі
108681,00 грн. та зазначив про важке
фінансове становище підприємства та
відсутність можливості погасити суму
заборгованості в повному обсязі.

Заборгованість відповідача також
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків станом на жовтень 2013 року,
який підписаний обома сторонами та
скріплений печатками (а.с. 84).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань, у нього
виникла заборгованість в сумі 108681,00
грн. (основна заборгованість), що й
стало підставою для звернення позивача
до суду.

Заперечення відповідача ґрунтуються
на тому, що позивачем в обґрунтування
позову були надані товарно -
транспортні накладні, в яких відсутні
посилання на будь - який договір, також
не можуть бути підтвердженням
відвантаження товару видаткові
накладні, надані позивачем, оскільки
вони видані на підставі договору № 64
від 20.04.2012 року.

Проте, суд критично ставиться до таких
тверджень відповідача, оскільки строк
дії договору № 64 від 20.04.2012 року, на який
посилається відповідач, закінчився
31.12.2012 року.

Також, факт визнання відповідачем
існування договірних відносин згідно
діючого договору № 43/13 підтверджується
платіжними дорученнями про часткову
оплату заборгованості відповідачем, в
яких зазначена підстава договір № 43/13
від 03.01.2013 року (наявні в матеріалах
справи).

Як вбачається з матеріалів справи
договором поставки
сільськогосподарської продукції від
03.01.2013 року №43/13 п.1.1. визначено предмет
договору, а саме сировина молоко
коров'яче. В накладних № К-1828 від 30.09.2013
року та № К-1997 від 31.10.2013 року також
визначено предмет молоко.

Як зазначає в своїх поясненнях позивач
та підтверджується поясненнями
відповідача у судовому засіданні, між
сторонами не існувало договірних
відносин у 2013 році, крім договору № 43/13
від 03.01.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що поставка товару за
видатковою накладною № К-1828 від 30.09.2013
року на суму 140486,50 грн. (а.с. 33) та
видатковою накладною № К-1997 від 31.10.2013
року на суму 56811,60 грн. (а.с.56) фактично
здійснювалась саме на виконання
договору № 43/13 від 03.01.2013 року.

З матеріалів справи також вбачається,
що 28.11.2013 року відповідачем було
здійснено часткову сплату
заборгованості на суму 8681,60 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 493_BSO035/ від 28.11.2013 року (а.с. 80), в якому
зазначена підстава договір № 43/13 від
03.01.2013 року.

У зв"язку з частковою оплатою
відповідачем боргу, позивач надав до
суду заяву про зменшення розміру
позовних вимог (ах. № 313), в якій
зазначає, що заборгованість
відповідача складає 100000,00 грн. (основна
заборгованість).

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту відвантаження
товару згідно вищеперелічених
накладних та недоведеність з боку
відповідача факту повного розрахунку з
позивачем за отриманий товар за цими
накладними, суд визнає вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 100000,00 грн.
обґрунтованими, правомірними, доведені
матеріалами справи, не спростованими
відповідачем та такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 294,78 грн. 3%
річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимоги про стягнення з нього 3% річних в
сумі 294,78 грн. заявлені позивачем
обґрунтовано, доведені матеріалами
справи, вірно нараховані та підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 1255,27 грн. пені,
суд зазначає наступне.

Пунктом 4.5. договору передбачено за
несвоєчасне, понад встановлений п. 2.5
цього договору строк, проведення
розрахунків за поставлений товар,
позивач має право вимагати від
відповідача сплатити заборгованість з
урахуванням пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано нараховано відповідачу
пеню на суму заборгованості у розмірі
1255,27 грн., розрахунок пені перевірено
судом з урахуванням вимог діючого
законодавства.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.11р. №18
передбачено, що питання щодо
повернення зайво сплаченої суми
судового збору у зв'язку із зменшенням
позовних вимог вирішується
господарським судом на загальних
підставах і в порядку, визначеному
законодавством.

Відповідно до п. 2.8 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013 № 7, у разі ж зменшення розміру
позовних вимог зайво сплачена сума
судового збору підлягає поверненню
(пункт 1 частини першої статті 7 Закону).

Враховуючи викладене, а також те, що
судом було прийнято до розгляду заяву
позивача про зменшення позовних вимог,
суд вважає за необхідне повернути
позивачу суму зайво сплаченого
судового збору в розмірі 202,56 грн.,
витрати зі сплати судового збору в сумі
2031,01 грн. покласти на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного
кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Нововодолазький
молокозавод" (63200, Харківська область,
смт. Нова Водолага, вул. Пролетарська, 28,
р/р 9 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" у
м. Києві, МФО 380805, ) на
користь Державного підприємства
"Дослідне господарство "Кутузівка" НААН
України (62405, Харківська область, с.
Кутузівка, вул. Шкільна, 6, р/р в
ПАТ "Мегабанк", МФО 351629, )
100000,00 грн. суми основної
заборгованості, 294,78 грн. суми 3% річних,
1255,27 грн. суми пені та 2031,01 грн. витрат зі
сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 08.02.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/4901/13