КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. Справа№ 910/20200/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 - дов.
№2200 від 20.12.2013

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду міста
Києва

від 11.12.2013 (суддя Трофименко Т.Ю.)

у справі №910/20200/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 88853,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_4
(надалі - позивач) про стягнення з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(надалі - відповідач) заборгованості за
договором суборенди нежилого
приміщення №28 від 01.11.2010 в розмірі 88853,37
грн., з яких 80500,00 грн. - сума основної
заборгованості, інфляційні втрати в
розмірі 562,90 грн. та 7790,47 - 3% річних.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 у справі №910/20200/13 позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського
міста Києва від 11.12.2013 у справі №910/20200/13
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги позивач зазначає, що місцевий
господарський суд приймаючи рішення
порушив норми матеріального і
процесуального права та неповно
з'ясував всі обставини, які мають
значення для справи. Відповідач
звертає увагу на те, що у договорі
суборенди №28 відсутні посилання на
первинний договір оренди або на
наявність згоди наймодавця на передачу
приміщення у суборенду, що не було
досліджено судом першої інстанції. У
зв'язку із викладеним апелянт вважає,
що укладений між сторонами договір є
нікчемним, так як позивачу необхідно
було отримати згоду власника
приміщення на укладення договору
суборенди. Крім того, скаржник вважає,
що до відносин позивача та відповідача
слід застосовувати норми Методики
визначення мінімальної суми орендного
платежу за нерухоме майно фізичних
осіб, що затверджена постановою
Кабінету Міністрів України №1253 від
29.12.2010 та рішення Київської міської
ради №42/9630 від 02.10.2013 „Про визначення
мінімальної вартості місячної оренди 1
кв. метра загальної площі нерухомого
майна фізичних осіб", яким встановлено
мінімальну вартість місячної оренди 1
кв. м. загальної площі нерухомого майна
фізичних осіб у сумі 7,53 грн. Виходячи із
вказаного розміру відповідач за його
підрахунком мав сплати 22364,10 грн.
орендної плати, а сплатив 40100,00 грн., у
зв'язку із чим просить стягнути з
позивача на свою користь 17735,90 грн.
надмірно сплачених коштів.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає рішення суду
законним та обґрунтованим і просить
залишити його без змін.

Відповідач у судове засідання 17.02.2014 не
з'явився, поважних причин неявки суду
не повідомив, хоча про час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

01.11.2010 між Фізичною особою підприємцем
ОСОБА_4, як орендодавцем, та Фізичною
особою підприємцем ОСОБА_3, як
орендарем, укладено договір суборенди
нежилого приміщення (площі) №28,
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався передати відповідачу в
користування на правах суборенди
нежитлове приміщення (площу) 45,0 кв.м. у
торгівельному центрі по АДРЕСА_1, для
надання послуг населенню (торгівля).

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 774 Цивільного кодексу
України до договору піднайму
застосовуються положення про договір
найму.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов вищевказаного договору
позивачем за актом прийому-передачі
від 01.11.2010 було передано відповідачу
нежитлове приміщення площею 45, 0 кв.м. в
торгівельному центрі по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4.2 договору орендна
плата справляється щомісячно в
безготівковому порядку на
розрахунковий рахунок орендодавця не
пізніше 3 числа кожного поточного
місяця.

Розмір орендної плати згідно п. 4.1
договору складає 8100, 00 грн. на місяць.

31.12.2010 між позивачем та відповідачем
було укладено додаткову угоду №1 до
договору суборенди нежилих приміщень
№28 від 01.11.2010 згідно якої пункти 1.1., 4.1.,
4.7., 5.1. були викладені в новій редакції.
Позивач додатково передавав
відповідачу в орендне користування 20
кв.м. на цокольному поверсі і 20 кв.м. на
території господарчого двору в
торгівельному центрі по АДРЕСА_1.
Загальна орендована площа становить 85,0
кв.м., розмір орендної плати складає
9600,00 грн. на місяць.

На виконання умов даної додаткової
угоди позивач 31.12.2011 передав
відповідачу частину нежитлового
приміщення загальною площею 40.0 кв.м. за
актом прийому-передачі нежитлового
приміщення.

01.10.2011 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду №2 до договору суборенди нежилих
приміщень №28 від 01.11.2010 згідно якої
пункти 4.1., 4.7., 5.1. були викладені в новій
редакції. Так розмір орендної плати
згідно вказаної додаткової угоди у
період з 01.10.2011 по 31.12.2011 складає 6000,00
грн. 20 кв.м. на цокольному поверсі і 20
кв.м. на території господарчого двору
були передані відповідачем позивачу за
актом передачі-приймання нежитлового
приміщення.

31.12.2011 згідно акту передачі-приймання
нежитлового приміщення за договором
суборенди №28 від 01.11.2010 нежитлове
приміщення загальною площею 45,0 кв.м. у
торгівельному центрі по АДРЕСА_1, було
повернене відповідачем позивачеві.

В обґрунтування свої позовних вимог
позивач зазначає, що відповідач своїх
зобов'язань за договором щодо сплати
орендних платежів належним чином не
виконав, у зв'язку із чим станом на
11.10.2013 року має місце заборгованість по
орендній платі у розмірі 80500, 00 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським
судом в порушення умов договору
відповідач не в повному обсязі сплатив
позивачу орендну плату, у зв'язку з чим
у нього виник борг в сумі 80500,00 грн.

Відповідачем до матеріалів справи не
надано доказів в порядку ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України на підтвердження здійснення
сплати орендних платежів у розмірі
80500,00 грн. За таких обставин, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про те, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати орендних
платежів в сумі 80500,00 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. При цьому,
апеляційний господарський суд звертає
увагу на те, що у мотивувальній частині
рішення місцевим господарський суд
помилково вказав, що з відповідача на
користь позивача стягненню підлягає
заборгованість у розмірі 85000,00 грн., що
очевидно є технічною помилкою, якої
припустився суд, оскільки у
резолютивній частині рішення на
користь позивача стягнуто саме 80500,00
грн. основного боргу.

Позивачем також заявлено вимоги щодо
стягнення з відповідача 562,90 грн.
інфляційних втрат та 3% річних в сумі
7790,47 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання щодо сплати орендних
платежів, колегія суддів дійшла
висновку про правомірність стягнення
судом першої інстанції з відповідача
на користь позивача 562,90 грн.
інфляційних втрат та 3% річних в сумі
7790,47 грн., згідно розрахунку позивача,
який колегія суддів вважає
обґрунтованим та таким, що не перевищує
розмір інфляційних втрат та 3% річних,
які можуть бути нараховані за спірний
період.

Таким чином, судом першої інстанції
правомірно задоволено позовні вимоги у
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
укладений між сторонами договір є
нікчемним, оскільки позивачу необхідно
було отримати згоду власника
приміщення на укладення договору
суборенди, колегією суддів
відхиляються, оскільки позивачем на
спростування вказаного твердження
відповідача до матеріалів справи
надано укладений між позивачем, як
орендарем, та ТОВ БГА „Ізумруд", як
орендодавцем, договір оренди нежилого
приміщення №11 від 31.12.2009, згідно умов
якого позивачеві були передані у
платне користування нежитлове
приміщення площею 295 кв.м. у
торгівельному центрі по АДРЕСА_1.
Згідно п. 3.7 цього договору позивачеві
надано право передавати орендоване
приміщення у суборенду.

Безпідставними також є доводи апелянта
про те, що до відносин позивача та
відповідача слід застосовувати норми
Методики визначення мінімальної суми
орендного платежу за нерухоме майно
фізичних осіб, що затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
№1253 від 29.12.2010 та рішення Київської
міської ради№42/9630 від 02.10.2013 „Про
визначення мінімальної вартості
місячної оренди 1 кв. метра загальної
площі нерухомого майна фізичних осіб",
яким встановлено мінімальну вартість
місячної оренди 1 кв. м. загальної площі
нерухомого майна фізичних осіб у сумі
7,53 грн., виходячи із якої на думку
відповідача слід обраховувати
заборгованість по орендній платі.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Згідно ст. 628 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 632 ЦК України у випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Таким чином, визначений сторонами у
договорі суборенди та додаткових
угодах до нього розмір орендної плати,
є договірною ціною, яка узгоджена
сторонами при їх укладені та є
обов'язковою до сплати у визначені
договором строки.

Крім того, положення Методики
визначення мінімальної суми орендного
платежу за нерухоме майно фізичних
осіб, що затверджена постановою
Кабінету Міністрів України №1253 від
29.12.2010 та рішення Київської міської
ради№42/9630 від 02.10.2013 „Про визначення
мінімальної вартості місячної оренди 1
кв. метра загальної площі нерухомого
майна фізичних осіб" стосуються
порядку визначення суми орендного
платежу за нерухоме майно, яке належить
саме фізичним особам, тоді як передані
позивачем у суборенду приміщення не
перебувають у його власності та
отримані ним в оренду від ТОВ БГА
„Ізумруд" за договором оренди нежилого
приміщення (площі) №11 від 31.12.2009 з метою
здійснення підприємницької
діяльності. Крім того, вищезгадані
нормативні акти передбачають порядок
визначення нижньої межі розміру
орендного платежу за нерухоме майно
фізичних осіб та не встановлює
обмежень щодо максимального розміру
вартості оренди належного фізичній
особі нерухомого майна.

З цих підстав вимога апеляційної
скарги про стягнення із позивача на
користь відповідача 17735,90 грн. надмірно
сплачених коштів не може бути
задоволена апеляційним господарським
судом. Крім того, вказана вимога не була
предметом розгляду даної справи у суді
першої інстанції, а відповідач із
відповідним зустрічним позовом в ході
вирішення спору судом першої не
звертався.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а
рішення господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 у справі №910/20200/13 має
бути залишене без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 11.12.2013 у справі
№910/20200/13 залишити без змін.

Матеріали справи №910/20200/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк