ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 лютого 2014 р. Справа №
903/64/14

за позовом фермерського господарства
"Волиньагрохолдинг", с. Маяки, Луцького
району

до відповідача приватного
підприємства "Айслаг", м. Луцьк

про визнання недійсним договору
поставки № 396 від 07.09.2012р.

Суддя Слободян П. Р.

Секретар судового засідання Коваль О.
М.

за участю представників:

від позивача: Мохнюк М. В. - представник
(довіреність у справі)

від відповідача: Нерубайлов В. Д. -
юрисконсульт (довіреність у справі)

Суть спору: Позивач - фермерське
господарство "Волиньагрохолдинг", с.
Маяки звернувся до господарського суду
з позовом до відповідача - приватного
підприємства "Айслаг", м. Луцьк про
визнання недійсним договору поставки
№ 396 від 07.09.2012р., укладений між
фермерським господарством
"Волиньагрохолдинг" та приватним
підприємством "Айслаг".

Свої вимоги обґрунтовує тим, що договір
поставки № 396 від 07.09.2012р. Корнійчук
Русланою Анатоліївною не підписувався.

Відповідач у відзиві від 10.02.2014р. № 01-03/38
та його представник в судовому
засіданні вважає, що вимоги позивача є
безпідставними, а позовна заява такою,
що не підлягає задоволенню з огляду на
таке: 07 вересня 2012 року між ПП "Айслаг"
та ФГ "Волиньагрохолдинг" був укладений
договір поставки № 396. На виконання
умов договору ПП "Айслаг" поставило та
передало ФГ "Волиньагрохолдинг"
нафтопродукти на загальну суму 486909,04
грн., що підтверджується відповідними
накладними на відвантаження товару
(копії накладних додаються). Факт
отримання товару позивачем
підтверджується довіреностями (копії
довіреностей додаються). Протягом 2012 -
2013 років позивач повністю оплатив
вартість поставленого товару, що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями (копії
платіжних доручень додаються).

Отже, позивач прийняв від відповідача
товар, поставлений на виконання умов
оспорюваного договору, та оплатив його.
Факт отримання товару і його оплати
позивач визнає, про що свідчить лист
позивача № 21/9/3-юр. від 02.12.2013 року (копія
листа № 21/9/3-юр. від 02.12.2013 року
додається). Такі дії позивача свідчать
про схвалення оспорюваного договору, а
отже, підстав для визнання даного
договору недійсним немає.

До початку розгляду справи по суті
представник ФГ "Волиньагрохолдинг" -
Мохнюк М. В. подав клопотання від
11.02.2014р. про призначення судової
почеркознавчої експертизи та
поставити на її вирішення питання
наступного змісту: чи виконано підписи
від імені Корнійчук Руслани
Анатоліївни в договорі поставки № 396
від 07.09.2012р. особисто Корнійчук
Русланою Анатоліївною, чи іншою особою.

Представник відповідача заперечував
проти клопотання представника
позивача з тих підстав, що позивач
прийняв від відповідача товар,
поставлений на виконання умов
оспорюваного договору, та оплатив його,
такі дії позивача свідчать про
схвалення оспорюваного договору, а
отже, підстав для визнання даного
договору недійсним немає.

Даний договір підписаний позивачем та
відповідачем, скріплений їхніми
печатками.

Врахувавши доводи і заперечення
представників сторін суд вважає, що
клопотання позивача про призначення
судової почеркознавчої експертизи
безпідставне та необґрунтоване,
спрямоване на затягування судового
процесу, з огляду на нижчевикладене.

Розглянувши позов по суті,
проаналізувавши документи додані до
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, враховуючи
фактичні обставини справи, суд прийшов
до висновку, що в позові необхідно
відмовити, виходячи з наступного:

7 вересня 2012 року між приватним
підприємством "Айслаг" та фермерським
господарством "Волиньагрохолдинг" був
укладений договір поставки № 396
(далі-договір).

Договір у розумінні ч. ч. 1, 2, 4 ст. 202
Цивільного кодексу України є
двостороннім правочином, погодженою
дією двох сторін, спрямованою на
набуття, зміну або припинення прав та
обов'язків. Згідно ст. 204 названого
Кодексу правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Підставою недійсності
правочину є за ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Позивач вважає, що договір має бути
визнаний судом недійсним на підставі ч.
3 ст. 203 Цивільного кодексу України, за
якою волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Суд звертає увагу сторін на те. що
згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до частин першої та другої
ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Вивчивши документи додані до позовної
заяви, суд дійшов висновку про
недоведеність позивачем обставин, які
б стали підставою для задоволення
позову.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Відповідно до ч. 4 ст. 203, п. 2 ч.
1 ст. 208 названого Кодексу правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; у письмовій формі належить
вчиняти правочини між фізичною та
юридичною особою, крім правочинів,
передбачених частиною першою ст. 206
цього Кодексу.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами), що
встановлено ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України.

Позивач заперечує підписання договору
від його імені Корнійчук Русланою
Анатоліївною.

Разом з тим, позивач від відповідача
отримував товар (паливо), зокрема у
період з 07.09.2012р. по 29.07.2013р. по накладних
на відвантаження № 003671 від 07.09.2012р., №№
003768, 003776, 003777 від 14.09.2012р., №№ 003834, 003835
від 19.09.2012р., № 003934 від 26.09.2012р., № 003994 від
01.10.2012р., № 0040049 від 03.10.2012р., №№ 004635, 004637
від 16.11.2012р., № 002488 від 19.07.2013р., № 002604 від
29.07.2013р. на підставі довіреностей № 340
від 14.09.2012р., № 363 від 26.09.2012р., № 450 від
16.11.2012р., № 252 від 29.07.2013р., № 236 від
19.07.2013р. та оплатив поставлений товар.

Накладні на відвантаження, довіреності
підписані позивачем і у них міститься
відтиск його печатки.

Вище зазначені накладні на
відвантаження містять посилання на
договір № 396 від 07.09.2012р. Докази на
підтвердження того, що печатка, відтиск
якої містять договір, видаткові
накладні, не належить позивачу або була
втрачена (викрадена) відсутні.

Наявність такої печатки у документах,
оформлених при вчиненні правочину, є
свідченням не скріплення підпису
особи, а самого документа. Тобто
волевиявлення особи, якій належить
печатка, на вчинення правочину
(укладання договору) наявне.

При проведенні розрахунків за
отриманий від відповідача товар,
позивач у платіжних дорученнях (№ 56 від
03.12.2012р, № 87 від 06.12.2012, № 3494 від 12.12.2012р.,
№ 40 від 04.06.2013р., № 52 від 06.06.2013р., № 456 від
29.07.2013р., № 556 від 23.08.2013р., № 586 від
29.08.2013р., № 748 від 02.10.2013р. при зазначенні
призначення платежу вказував договір
поставки, накладні та рахунки як
підставу оплати.

Суд звертає увагу сторін на те, що,
статтею 9 закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що:
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення;
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій;
первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення; для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи;
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Поряд з тим, пунктом 9 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
N 88 від 24 травня 1995 року), передбачено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції; документ має
бути підписаний особисто, а підпис може
бути скріплений печаткою.

Підписані накладні на відвантаження та
довіреності, які містять зазначення
договору, свідчать про обізнаність
позивача із таким договором та його
умовами, його виконання, тобто
схвалення договору позивачем та
спростовують те, що вчинення правочину
не відповідало його внутрішній волі.

Отже, з врахуванням викладеного вище,
суд відмовив в задоволенні клопотання
про призначення судової
почеркознавчої експертизи.

Відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 25.09.2013р. Наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Аналогічного висновку дійшов Вищий
господарський суд України у своїх
постановах від 14.12.2010р. по справі №
14/230пд, від 11.01.2011р. № 7/097-10.

Як уже зазначалося вище, відповідно до
ст. 32 ГПК України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи приписи законодавства та
встановлені обставини, суд не вбачає
підстав для визнання недійсним
договору купівлі поставки № 396 від
07.09.2012р. та вважає недоведеними і
необґрунтованими вимоги позивача.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

В даному випадку, з врахуванням
викладеного вище, суд дійшов висновку,
що позивачем у справі не доведено
належним чином та не представлено
відповідних доказів в підтвердження
обставин, що стали підставою для
звернення з даним позовом.

Враховуючи наведене, в позові
необхідно відмовити.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 11,
202, 204, 203, 207, 208, 215, 241 ЦК України, ст. ст. 33,
34, 36, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові фермерського господарства
"Волиньагрохолдинг", с. Маяки до
відповідача приватного підприємства
"Айслаг", м. Луцьк про визнання
недійсним договору поставки № 396 від
07.09.2012р., відмовити.

Повний текст рішення

складено 17.02.14

Суддя
П. Р. Слободян