ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р.Справа № 922/4905/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання
Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "НПП Постача",
м.Харків, до Державного підприємства
"Південна залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу
"Моторвагонне депо "Полтава" ДП
"Південна залізниця", м.Полтава, про
стягнення 549474,01 грн. за участю
представників:

позивача - ОСОБА_6 (довіреність б/н від
08.10.2013р.);

відповідача - Водяницький К.А.
(довіреність № 79 від 03.01.2013р.);

Карабут В.М. (довіреність № 42 від
10.01.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "НПП Постача",
м.Харків, звернувся до господарського
суду з позовною заявою про стягнення з
відповідача, Державного підприємства
"Південна залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу
"Моторвагонне депо "Полтава" ДП
"Південна залізниця", м.Полтава,
заборгованості за Договором поставки
№ П/НРП-121295/ню від 31.08.2012р. у загальному
розмірі 549474,01 грн., у тому числі: 527051,96
грн. основного боргу, 22422,05 грн. пені.
Позивач також просить стягнути з
відповідача витрати з оплати судового
збору в сумі 10989,48 грн. та витрати на
адвокатські послуги в сумі 12000,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27.11.2013р. (суддя
Ольшанченко В.І.) за вищевказаним
позовом було порушено провадження у
справі № 922/4905/13 та розгляд справи
призначено на 11.12.2013р. о 12:00 год.

У зв'язку з хворобою судді Ольшанченка
В.І., за розпорядженням керівника
апарату господарського суду
Харківської області від 11.12.2013р. за № 1725
було здійснено повторний автоматичний
розподіл справи № 922/4905/13 та призначено
її до розгляду судді Кухар Н.М.

Ухвалою господарського суду від
11.12.2013р. за клопотанням відповідача
розгляд справи було відкладено на
24.12.2013р. о 12:00 год.

У судовому засіданні, яке відбулося
24.12.2013р., представник відповідача
повідомив про сплату суми основного
боргу, проти чого позивач не
заперечував. Зазначив, що позивачем
було необґрунтовано розраховано суму
пені, а сума витрат на адвокатські
послуги непомірно велика.

На вимогу суду представник відповідача
надав відзив на позовну заяву, який
було долучено судом до матеріалів
справи.

За клопотанням представника
відповідача у судовому засіданні була
оголошена перерва до 13.01.2014р. до 12:00 год.
для складання та підписання сторонами
актів звірки взаємних розрахунків.

10.01.2014р. представник позивача надав до
суду письмові пояснення щодо витрат,
понесених позивачем на послуги
адвоката при розгляді справи, в якому
зазначив, що винагорода за адвокатські
послуги щодо представництва інтересів
позивача у даній справі в розмірі 12000,00
грн. є співмірною обсягам виконаних
робіт за договором.

Пояснення позивача були долучені судом
до матеріалів справи.

13.01.2014р. представник відповідача надав
у судове засідання копію двостороннє
підписаного Акту звірки
взаєморозрахунків між сторонами за
період з 01.09.2012р. по 12.12.2013р., з якого
вбачається, що суму основного боргу
погашено.

Факт сплати суми основного боргу був
підтверджений представником позивача.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в частині сплати пені, а
також просив покласти на відповідача
судові витрати.

Представник відповідача проти розміру
нарахованих штрафних санкцій
заперечував, просив суд надати час для
врегулювання цього питання
керівництвом підприємств позивача і
відповідача.

Враховуючи, що представник позивача
проти відкладення розгляду справи для
можливості врегулювання спору не
заперечував, у судовому засіданні була
оголошена перерва до 04.02.2014 до 12:00 год.

Після перерви представники сторін
своїх позицій у справі не змінили.

Представник відповідача надав
письмовий додаток до заперечення проти
позову, який було долучено судом до
матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

31.08.2012р., згідно рішення Комітету з
конкурсних торгів від 03.08.2012р., між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "НПП Постача"
(позивачем) та Державного підприємства
"Південна залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу
"Моторвагонне депо "Полтава" ДП
"Південна залізниця" (відповідачем)
було укладено Договір № П/НРП-121295/ню на
поставку установки домкратної
стаціонарної УДС-120МА-1960 (виробництво
Російська Федерація).

Відповідно до п. 1.1. даного Договору,
позивач (постачальник) зобов'язався
поставити та передати у власність
відповідача (покупця) продукцію згідно
Специфікації № 1, що є невід'ємною
частиною Договору, а відповідач
зобов'язався прийняти продукцію та
своєчасно здійснити оплату відповідно
до умов Договору.

Згідно п. 5.1.1. Договору, постачальних
здійснює поставку товару на умовах DDP
(Інкотермс 2010).

Пунктом п. 5.1. Договору сторони
визначили, що датою поставки товару
вважається день підписання покупцем
або його уповноваженим представником
акту прийому-передачі товару, який
готується постачальником та надається
разом з товаром покупцю. Товар
постачається транспортом
постачальника за рахунок
постачальника на склад покупця не
пізніше 10 календарних днів з дня
отримання повідомлення про готовність
покупця отримати товар.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач повідомив позивача про
готовність отримати продукцію за
Договором листом від 11.09.2012р. за 1155.

Після отримання даного листа позивач
на виконання умов Договору, здійснив
поставку товару на адресу відповідача
(м.Полтава, вул.Сортувальна, 3) установки
домкратної стаціонарної УДС-120МА-1960
(виробництво Російська Федерація)
через Автопідприємство ПП "Барс
Миколаїв", а відповідач 18.09.2012р. прийняв
поставлену продукцію за кількістю та
якістю, що підтверджується видатковою
накладною № РН 0000105 від 17.09.2012р.,
підписаною уповноваженими
представниками сторін; довіреністю №
516 від 14.09.2012р., виданої відокремленим
підрозділом "Моторвагонним депо
"Полтава" ДП "Південна залізниця" на ім'я
Хавер В.О.; товарно- транспортною
накладною 12ААБ № 4X8832 від 17.09.2012р. та
актом № ОУ-0000003 від 17.09.2013р.
здачі-прийняття устаткування.

Згідно п. 5.2.1. Договору поставки,
приймання продукції по кількості і
якості здійснюється покупцем
відповідно до Інструкції № П-6 від
15.06.1965р. "Про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання по кількості" та Інструкції
№ П-7 від 25.06.1966р. "Про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання по якості", затверджених
Держарбітражем, з наступними змінами
та доповненнями та при наявності
товарно-транспортної накладної,
пакувальних аркушів, податкової
накладної, документів, що
підтверджують якість товару переданих
покупцеві постачальником разом із
поставленим товаром.

Відповідно до п. 5.2.5. Договору,
підтвердженням одержання товару
покупцем є Акт № ОУ-0000003
здачі-прийняття устаткування від
17.09.2012р., підписаний уповноваженими
представниками сторін.

Товар був поставлений позивачем за
цінами та у кількості відповідно до:

- видаткової накладної № РН-0000105 від
17.09.2012р. на поставку установки
домкратної стаціонарної УДС-120МА-1960
(виробництво Російська Федерація)
вартістю 599564,00 грн., у т.ч. ПДВ - 99927,33 грн.;

- рахунку-фактури № СФ-209-К від 17.09.2012р.
про сплату покупцем 599564,00 грн. за
поставку установки домкратної
стаціонарної УДС-120МА, рахунок дійсний
до сплати до 19.11.2012р.

З товарно-транспортної накладної 12ААБ
№ 488832 від 17.09.2012р. вбачається, що датою
отримання покупцем товару є 18.09.2012р., що
підтверджується підписом
уповноваженої особи та печаткою
покупця.

Відповідно до п.п. 4.1-4.3. Договору
поставки, розрахунки за поставлену
постачальником продукцію здійснюються
у безготівковій формі не пізніше 45
банківських днів з дати поставки
товару покупцю, при умові своєчасного
надання постачальником
рахунку-фактури, податкової накладної,
документів якості на поставлений
товар. Оплата здійснюється після
затвердження фінансового плану
покупця у встановленому
законодавством порядку.

Проте, відповідач за поставлений товар
у встановлений Договором строк не
розрахувався, у зв'язку з чим станом на
08.11.2012р. у нього утворилась
заборгованість перед позивачем в
розмірі 599564,00 грн.

22.04.2013р. позивач направив на адресу
відповідача лист за № 47/04 про
необхідність сплати за поставку
обладнання за договорами поставки, у
т.ч. за Договором № ГІ/НРП-121295/ню від
31.08.2012р. та попередив відповідача про
нарахування пені за несвоєчасну оплату
за отриману продукцію. Відповіді на
зазначений лист позивачем отримано не
було.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України
встановлює, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено:
якщо за порушення зобов'язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Згідно п. 7.3. Договору, покупець за даним
Договором несе наступну
відповідальність: за несвоєчасну
оплату покупець сплачує постачальнику
пеню в розмірі облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення від суми
несплаченої вартості товару.

На підставі вищевказаного пункту
Договору, позивачем було нараховано
пеню за період прострочення оплати
товару з 21.11.2012р. по 21.05.2013р. (182 дні) в
сумі 22422,05 грн.

08.10.2013р. позивачем на адресу
відповідача було направлено претензію
за вих. № 406/10, яку було отримано
відповідачем 11.10.2013р., що
підтверджується підписом представника
відповідача на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення.

18.11.2013р. на адресу позивача факсом
надійшов лист від позивача за №
МГ-НЗ-1-07/1025, в якому відповідач
підтвердив, що позивачем були виконані
всі умови договорів поставки, в т.ч. і
Договору № П/НРП-121295/ню від 31.08.2012р, та
зобов'язався найближчим часом погасити
заборгованість, що виникла. Того ж дня
відповідачем було здійснено часткову
оплату за поставку установки
домкратної стаціонарної УДС-120МА-1960
(виробництво Російська Федерація) в
сумі 72512,04 грн.

Таким чином, станом на 27.11.2013р. (день
подачі позову до суду) основний борг
відповідача перед позивачем за спірним
Договором поставки склав 527051,96
грн., у т.ч. 87841,99 грн. ПДВ.

Після порушення провадження у справі
відповідачем платіжним дорученням
№ 4091 від 09.12.2013р. було здійснено сплату
основного боргу в повному обсязі, а
саме в сумі 527051,96 грн.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, передбачених законом, а
також відмова від виконання або
відстрочка виконання з мотиву, що
зобов'язання другої сторони за іншим
договором не було виконано належним
чином, не допускаються.

Доводи відповідача про
неправомірність нарахування позивачем
штрафних санкцій через недотримання
порядку досудового врегулювання спору,
судом не приймаються, оскільки
претензія позивача від 08.10.2013р. за вих.
№ 406/10 була отримана відповідачем
11.10.2013р., що підтверджується підписом
представника відповідача на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.

Строк оплати за отриманий за спірним
Договором товар настав 20.11.2012р.

Проте, повна оплата за Договором була
здійснена відповідачем лише через рік,
після отримання претензії позивача.
При цьому остаточний платіж був
здійснений позивачем 09.12.2013р., а саме
після порушення провадження у справі.

Таким чином, судом не приймаюься доводи
відповідача про про відсутність
предмету спору між сторонами станом на
день подання позивачем позову до суду,
як про те зазначає відповідач у додатку
до заперечень (вх. № 3836 від 04.02.2014р.).

Враховуючи, тривале невиконання
відповідачем договірних зобов'язань,
суд дійшов висновку про правомірність
нарахування позивачем штрафних
санкцій у вигляді пені.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд визнав вимоги про
стягнення з відповідача 22422,05 грн. пені
законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю "НПП
Постача" в частині стягнення з
відповідача 22422,05 грн. пені
обґрунтовані, підтверджуються
наявними у матеріалах справи доказами
та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 527051,96 грн.
основного боргу суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі за відсутністю предмету спору.

Розглянувши вимогу про стягнення з
відповідача судових витрат на оплату
послуг адвоката в сумі 12000,00 грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України,
судовими витратами є пов'язані з
розглядом справи в господарському суді
витрати, які складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката, та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-то угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність", договір про надання
правової допомоги - це домовленість, за
якою одна сторона (адвокат, адвокатське
бюро, адвокатське об'єднання)
зобов'язується здійснити захист,
представництво або надати інші види
правової допомоги другій стороні
(клієнту) на умовах і в порядку, що
визначені договором, а клієнт
зобов'язується оплатити надання
правової допомоги та фактичні витрати,
необхідні для виконання договору.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Такої ж позиції дотримується
Конституційний Суд України у своєму
рішенні № 6-рп/2013 від 11.07.2013р. по справі
№ 1-4/2013.

На підтвердження судових витрат на
послуги адвоката позивач надав суду
наступні документ: копію Договору про
надання юридичних послуг від 08.10.2013р.,
укладений позивачем з Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5; копію
рахунку-фатури б/н від 11.11.2013р., згідно
якого виконавцем є ФОП ОСОБА_5; копію
платіжного доручення № 261 від 11.11.2013р.
про сплату ФОП ОСОБА_5 24000,00 грн. за
юридичні послуги; копію свідоцтва
платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_5;
копію витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 06.03.2012р.
щодо ФОП ОСОБА_5; копію свідоцтва про
державну реєстрацію ОСОБА_5 як фізичної
особи - підприємця; копію банківської
виписки з рахунку ФОП ОСОБА_5; копію
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю на ім'я ОСОБА_5;
копію витягу з Єдиного реєстру
адвокатів України від 05.07.2012р. стосовно
ОСОБА_5 як адвоката.

Таким чином, з наданих позивачем
вищевказаних документів вбачається, що
обов'язок надання позивачеві юридичних
послуг за Договором від 08.10.2013р. взяв на
себе не адвокат, а фізична особа -
підприємець ОСОБА_5; оплата за юридичні
послуги була здійснена позивачем також
не адвокату, а фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_5

Представництво позивача у судових
засіданнях здійснювали ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на підставі наданої їм
позивачем спільної довіреності б/н від
08.10.2013р.

В обґрунтування вимоги про стягнення з
відповідача витрат на послуги адвоката
позивач подав до суду копії витягів з
Єдиного реєстру адвокатів щодо
адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 а також
копії свідоцтв про право заняття
даними особами адвокатською
діяльністю. Проте, договорів про
надання правової допомоги з цими
адвокатами позивачем укладено не було.

Визначене у Договорі про надання
юридичних послуг б/н від 08.10.2013р. право
ФОП ОСОБА_5, як виконавця за цим
договором, на власний розсуд доручити
виконання певних юридичних послуг (а не
всього доручення) адвокатам ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 (п. 2.2.2.) не свідчить про те, що
даний Договір був укладений саме з
адвокатом, адвокатським бюро або
адвокатським об'єднанням.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про відсутність законних
підстав для покладення на відповідача
витрат, понесених позивачем на оплату
юридичних послуг.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати з оплати судового збору
покладаються на відповідача, оскільки
спір було доведено до суду з його вини.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Південна залізниця" (61052, м.Харків,
вул.Червоноармійська, буд. 7; ) в особі Відокремленого
підрозділу "Моторовагонне депо
"Полтава" ДП "Південна залізниця" (36015,
м.Полтава, вул.Сортувальна, буд. 3; ; р/р 91 у відділенні ХФ
АБ "Експрес-Банк", МФО 350716) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "НПП Постача" (61044,
м.Харків, пр.Московський, 257; ; р/р 7001 в ПАТ "КБ "Акордбанк",
м.Київ, МФО 380654) - 22422,05 грн. пені; 10989,48
грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення 527051,96 грн.
основного боргу провадження у справі
припинити за відсутністю предмету
спору.

Повне рішення складено 07.02.2014 р.

Суддя Н.М. Кухар