донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

17.02.2014 справа №905/8612/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Марченко
О.А., Радіонова О.О.при секретарі
судового засідання Кулявець Ю.В.за
участю представників сторін: від
позивача: Мірозян Л.К. - за
довіреністю;від відповідача:не
з'явився розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Машинобудівник», м.
Донецьк на рішення господарського суду
Донецької області від15.01.2014р. (повний
текст підписано 20.01.2014р.)по
справі№905/8612/13 (суддя Овсяннікова
О.В.)за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Машинобудівник», м.
Донецьк до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробнича Фірма
«Техмаш», м. Донецькпростягнення 71324,69
грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Машинобудівник», м.
Донецьк (Позивач) звернулося до
Господарського суду Донецької області
з позовною заявою про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробнича Фірма
«Техмаш», м. Донецьк (Відповідач)
заборгованості, пені та 3% річних у
загальному розмірі 71324,69грн

14.01.2014р. Позивач подав через канцелярію
суду заяву про зміну предмету позову
(а.с.а.с.41-47), за змістом якої вимагав
стягнути суму передоплати, не
компенсованої виконанням робіт, в
розмірі 40219,6грн., пеню в розмірі 3049,39грн.
та 3% річних в сумі 2656,59грн., яка не була
прийнята місцевим судом до розгляду з
посиланням на запровадження такою
заявою одночасної зміни підстав і
предмету позову.

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 15.01.2014р. (суддя
Овсяннікова О.В.) у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Машинобудівник», м.
Донецьк не погодившись з прийнятим
судовим рішенням, звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просить
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Виробнича
Фірма «Техмаш» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Машинобудівник» суму передплати, не
компенсованої виконанням робіт у
розмірі 40219,60 грн., пеню за порушення
строків повернення передплати, не
компенсованої виконанням робіт у
розмірі 3049,39 грн., 3% річних в сумі 2656,60
грн. та стягнути понесені судові
витрати.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції апелянт зазначає:
безпідставну кваліфікацію місцевим
судом поданої 14.01.2014р. заяви як такої, що
одночасно опосередковує зміну
предмету і підстав позову, що призвело
до прийняття протиправного рішення,
оскільки належні позовні вимоги не
були розглянуті.

Розпорядженням В.о. голови Донецького
апеляційного господарського суду від
31.01.2014р. за результатами автоматичного
розподілу справи сформовано колегію
суддів у наступному складі: головуючий
(суддя-доповідач) Попков Д.О., судді
Марченко О.А., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 31.01.2014р.
порушене апеляційне провадження із
призначенням розгляду скарги на
17.02.2014р.

Судове засідання апеляційної
інстанції здійснювалось за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
у порядку розгляду апеляційної скарги,
встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Представник Позивача у судовому
засіданні 17.02.2014р. підтримав вимоги
апеляційної скарги у повному обсягу,
вказуючи на можливості її розгляду по
суті за відсутністю представника
Відповідача.

Представник Відповідача у судове
засідання 17.02.2014р. без пояснення причин
не з'явися, своєї позиції по суті спору
до відома суду не довів, що за висновком
судової колегії не перешкоджає
розгляду скарги по суті з огляду на
вжиті заходи з належного повідомлення
про час і розгляд апеляційної скарги та
достатність часу для формування і
доведення до відома суду своєї позиції
відносно скарги.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції зазначає
наступне:

Як було встановлено місцевим судом та
підтверджується наявними матеріалами
справи, між Позивачем (Замовник) та
Відповідачем (Виконавець) 01.08.2011р. був
укладений договір №1058 (а.с.8),
відповідно до умов п.1.1. якого згідно із
заявленими Замовником обсягами робіт і
вимогам технічної документації
Замовник доручає, а Виконавець
зобов'язується виконати роботи з
механічної обробки деталей згідно
калькуляцій і специфікацій, що є
невід'ємною частиною договору, строк
дії якого п. 8.1. договору визначений з
моменту підписання до 31.12.2011р.

За умовами п.2.1. договору на Виконавця
покладено обов'язок із якісного
виконання визначених у п.1.1. робіт
згідно із вимогами діючих стандартів
протягом 30 календарних днів з
подальшою здачею робіт Замовнику з
оформленням акту виконаних робіт. В
свою чергу, згідно п.2.2. договору
Замовник зобов'язався своєчасно
оплатити виконані роботи та прийняти
від Виконавця такі роботи за
відповідним актом.

Розділом 3 договору сторони дійшли
згоди, що вартість робіт визначається
на підставі узгодженої з Замовником
калькуляції, а обсяг виконаних робіт
оформлюється актом здачі-приймання.
Оплата за виконання робіт здійснюється
Замовником шляхом перерахування 100%
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Виконавця по факту проведення
робіт.

Умовами п.п.5.2. і 5.3. договору сторони
передбачили відповідальність
Виконавця і Замовника у вигляді сплати
пені в розмірі 0,1% від вартості робіт
(при порушенні строків їх виконання чи
за порушення строків їх оплати
відповідно) за кожен день прострочення,
але не більше двох облікових ставок
НБУ.

Місцевим судом було встановлено, і за
змістом апеляційної скарги не
оспорюється та наявними матеріалами
справи не спростовується, що в межах
означеного договору №1058 від 01.08.2011р.
сторонами була укладена лише одна
специфікація (а.с.9), в якій визначено 12
позицій деталей, відносно яких має бути
здійснена механічна обробка, на
загальну вартість робіт в сумі 6186грн.
разом із ПДВ.

В свою чергу, в матеріалах справи
наявний бланк платіжного доручення №111
від 09.08.2011р. (а.с.10) про перерахування
Позивачем на користь Відповідача
6186грн. за механічну обробку деталей, а
також підписаний двома сторонами без
зауважень акт виконаних робіт від
19.08.2011р. (а.с.11), згідно якого Виконавець
здав, а Замовник прийняв виконання
робіт, перелік яких відповідає
згаданій вище специфікації (а.с.9), на
суму 6186грн. разом із ПДВ.

Крім того, як вбачається з наявних в
матеріалах справи банківських виписок
(а.с.а.с.12, 16, 19-22) Позивач 07.09.2011р., 09.09.2011р.,
28.09.2011р., 06.10.2011р. та 19.10.2011р. перерахував
Відповідачеві з посланням у
призначенні платежу на
рахунки-фактури, які відсутні у
матеріалах справи, грошові кошти у
сумах 4654грн., 3564грн., 1900,8грн., 12000грн. та
20000грн. відповідно, а усього - 42118,8грн.

Поряд із цим, між сторонами також були
підписані без зауважень акти виконаних
робіт з механічної обробки деталей, за
якими Позивач визначався Замовником, а
Відповідач - Виконавцем, проте без
жодних посилань на договір №1058 від
01.08.2011р.: від 28.09.2011р. - на суму 1900,8грн.,
від 30.09.2011р. - на суму 1252,8грн., а усього -
на суму 3153,6грн.

09.04.2012р. Позивач надіслав (а.с.24)
Відповідачеві претензію №05/04-01 від
05.04.2012р. (а.с.23), в якій, посилаючись на
невиконання зобов'язань за договором
№1058 від 01.08.2011р., вимагав повернути суму
заборгованості в розмірі 40218,8грн.,
посилаючись на здійснені ним платежі
(вказані вище) та нараховуючи пеню за
прострочення виконання робіт за трьома
специфікаціями.

Через незадоволення вимог цієї
претензії Позивач звернувся до
Господарського суду Донецької області
із позовною заявою, за змістом якої
вимагав стягнути з Відповідача
заборгованість за нездійсненні роботи
за договором №1058 від 01.08.2011р. в сумі
40218,8грн., а також додатково нарахованої
пені за прострочення виконання робіт у
загальному розмірі 31163,3грн. та 3% річних
23346,29грн.

14.01.2014р. - до початку розгляду справи по
суті (а.с.38) - Позивач подав заяву про
зміну предмету позовних вимог
(а.с.а.с.41-43), з доданням розрахунку пені
і 3% річних (а.с.а.с.44-46) та фотокопії
поштової квитанції про надсилання
невизначеної кореспонденції,
засвідченої особою без вказівки
статусу, прізвища та ініціалів (а.с.47).
За змістом означеної заяви Позивач,
посилаючись на ті самі обставини, що і
позовній заяві: укладання між
сторонами договору №1058 від 01.08.2011р.,
здійснення платежів на користь
Відповідача та підписані акти
виконаних робіт від 19.08.2011р. і 30.09.2011р.,
вимагав стягнути набуті без достатньої
правової підстави (у розумінні ст.1212
Цивільного кодексу України) суми
передоплати, некомпенсованої
виконанням робіт, в розмірі 40219,6грн., а
також пеню за порушення строків
повернення передоплати в розмірі
3049,39грн. та 3% річних в розмірі 2656,6грн.

Як було вказано вище, місцевий суд,
розцінивши означену заяву як таку, що
опосередковує одночасну зміну
предмету і підстав позову, не прийняв
її до розгляду та відмовив повністю у
задоволені первісно визначених
позовних вимог.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим судом норм матеріального і
процесуального законодавства в
контексті встановлених обставин,
апеляційний суд дійшов наступних
висновків:

Як було встановлено вище, заява про
зміну предмету позовних вимог
(а.с.а.с.41-43) була подана Позивачем
14.01.2014р. - своєчасно у розумінні ст.22
Господарського процесуального кодексу
України (до початку розгляду справи по
суті).

Виходячи із змісту визначення
термінів, приведених в абз.абз.4, 5 п.3.12.
постанови Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р., під предметом
позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення, тоді
як підставу позову становлять
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги щодо захисту права та
охоронюваного законом інтересу. Відтак
зміна предмета позову означає зміну
вимоги, з якою позивач звернувся до
відповідача, а зміна підстав позову - це
зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача. Одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
допускається.

Враховуючи означені визначення та
співставляючи зміст позовної заяви і
заявою про зміну предмету позовних
вимог, надану 14.01.2014р., апеляційний суд
погоджується із доводами Скаржника
відносно безпідставності висновку
місцевого суду про те, що остання заява
опосередковує одночасну зміну підстав
і предмету позову, адже фактичні
обставини, на які посилався Позивач
залишилися не змінними, а змінилась
лише нормативно-правова кваліфікація
предмету за однієї з майнових вимог - з
заборгованості за нездійснені роботи
на безпідставно отриману суму
попередньої оплати, не компенсовану
виконаними роботами, та відбулося
зменшення розміру суми стягуваних 3%
річних та пені через перерахунок.

Втім, означене неправильне
застосування місцевим судом ст.22
Господарського процесуального кодексу
України в розглядуваному випадку не
призвело до неправильного висновку
щодо неприйняття до розгляду заяви
Позивача від 14.01.2014р., яка опосередковує
зміну обраного способу судового
захисту за однією з вимог з одночасним
зменшенням розміру вимог за двома
іншими, адже подання заяви такого роду
має відбуватися із дотриманням вимог
ст.ст.54, 57 Господарського
процесуального кодексу України щодо
форми, змісту і додатків заяви (абз. 1
п.3.12. постанови Пленуму ВГСУ №18 від
26.12.2011р.).

В свою чергу, п.2 ч.1 ст.57 Господарського
процесуального кодексу України серед
обов'язкових додатків до заяви вказує
на документи, що підтверджують
відправлення копії заяви з додатками
на адресу відповідача. Частина 1 ст.56
цього Кодексу визначаючи спосіб
надсилання копії заяви, встановлює,
таким чином, і вимоги до підтверджуючих
надсилання документів - лист з описом
вкладеного.

Наразі, як було встановлено
апеляційним судом, Позивач, всупереч
означених вимог, на підтвердження
надсилання заяви про зміну предмету
позову з додатками на адресу
Відповідача замість оригіналу листа з
описом вкладеного, вимоги до якого
встановлені п.61 Правил надання послуг
пошитого зв'язку, затверджених
Постановою КМУ від 5 березня 2009 р. N 270,
представив незасвідчену належним
чином фотокопію квитанції про сплату
поштової послуги з надсилання
невизначеної кореспонденції на
невизначену адресу Виробничої фірми
«Техмаш» (а.с.47). Означена квитанція не
може вважатися належним доказом
надсилання копії заяви про зміну
предмету позовних вимог з додатками
саме Відповідачеві у розумінні ст.36
Господарського процесуального кодексу
України у світлі правової позиції,
викладеній в п.2.2. постанови Пленуму
ВГСУ №18 від 26.12.2011р., а отже - така заява
має бути повернута без розгляду згідно
п.6 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України.

Відтак, з урахуванням наведених вище
мотивів, місцевий суд правомірно
розглядав справу в контексті
зазначених у позовній заяві вимог та їх
обґрунтування.

Оцінюючи законність і обґрунтованість
результатів розгляду місцевим судом
позовної заяви Товариство з обмеженою
відповідальністю «Машинобудівник», м.
Донецьк, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст.ст.173, 174
Господарського кодексу України та
ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України
укладений між сторонами договір №1058
від 01.08.2011р. є належною підставою для
виникнення у сторін кореспондуючих
прав і обов'язків.

Місцевим судом вірно визначено правову
природу означеного договору саме як
договору підряду, що підпадає під
регулювання глави 61 Цивільного кодексу
України, та у світлі наявних в
матеріалах справи документів зроблено
обґрунтований висновок про припинення
в порядку ст.599 Цивільного кодексу
України зобов'язань сторін за таким
договором, обсяг яких визначено єдиною
наявною специфікацією (а.с.9) у розмірі
6186грн. разом із ПДВ.

В свою чергу, решта наданих Позивачем
доказів - акти виконаних робіт від
28.09.2011р. і від 30.09.2011р., а також виписки з
банківського рахунку про здійсненні на
користь Відповідача платежі цілком
правомірно не враховані місцевим
судом, адже:

-по-перше, такі документи не містять
жодних посилань на договір №1058 від
01.08.2011р.;

- по-друге, виконання зазначених в таких
актах робіт або вчинення проведених
платежів на замовлення чи сплату робіт
не охоплено відповідної специфікацією
згідно умов договору №1058 від 01.08.2011р.,
що унеможливлює визначення судом умов
зобов'язань сторін щодо оплати робіт та
строків і обсягів їх проведення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відносини сторін за актами виконаних
робіт від 28.09.2011р. і 30.09.2011р., а також з
проведених 07.09.2011р., 09.09.2011р., 28.09.2011р.,
06.10.2011р. та 19.10.2011р. оплат у загальному
розмірі 42118,8грн., відбувалися поза
межами договору №1058 від 01.08.2011р., що
унеможливлює застосування положень п.
5.2. останнього відносно нарахування
стягуваної пені. Надані разом із
позовом податкові накладні на суму
1900,8грн. (а.с.15) і на суму 1252,8грн. (а.с.18), що
містять посилання на договір №1058 від
01.08.2011р., не спростовують означених
висновків суду, адже необхідність
дотримання визначення обсягу робіт за
цим договором шляхом підписання
специфікацій зумовлена ст.629
Цивільного кодексу України, а доказів
прийняття цих податкових накладних
Відповідачем до обліку та формування
за їх допомогою податкового кредиту з
ПДВ до справи не надано.

В свою чергу, означені акти виконаних
робіт та проведені платежі не
встановлюють для Відповідача статусу
боржника Позивача за грошовим
зобов'язанням у розумінні ст.509
Цивільного кодексу України, що
унеможливлює і прострочення такого
відсутнього зобов'язання,а отже і -
стягнення заборгованості і 3% річних
згідно ст.625 цього Кодексу.
Обґрунтування позовних вимог щодо
заборгованості за ст.620 Цивільного
кодексу України апеляційним судом
розцінюється як юридично неспроможне,
адже представлені в матеріалах справи
докази не вказують на наявність у
Відповідача обов'язку з передачі
певної речі у власність або
користування Позивача, і сама означена
норма не передбачає можливості
висування і в такому випадку грошових
вимог.

Недоведена Позивачем згідно вимог
ст.ст.4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України
доказами наявність у Відповідача
грошових зобов'язань зі здійснення на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Машинобудівник», м.
Донецьк будь-яких платежів,
унеможливлює і відлік неіснуючого
прострочення з оплати в порядку ч.2 ст.530
Цивільного кодексу України через
надсилання претензії від 05.04.2013р.

Отже, апеляційний суд погоджується із
висновок місцевого суду про відмову у
задоволені позовних вимог з підстав,
враховуючи підстави, наведені в цій
постанові.

Оскільки будь-яких інших обставин,
передбачених ст.104 Господарського
процесуального кодексу України, для
скасування чи зміни переглядуваного
рішення не встановлено, судова колегія
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Машинобудівник», м. Донецьк підлягає
залишенню без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін, що
згідно із ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України має
наслідком віднесення на рахунок
Скаржника витрат зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 83, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Машинобудівник», м. Донецьк на рішення
Господарського суду Донецької області
від 15.01.2014р (повний текст підписано
20.01.2014р.) у справі №905/8612/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Донецької області від 15.01.2014р (повний
текст підписано 20.01.2014р.) у справі
№905/8612/13 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції
набирає сили з дня її прийняття, але
може бути оскаржена до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
Д.О. Попков

Судді:
О.А. Марченко

О.О. Радіонова

Надруковано 5 прим.: 1. Позивачу; 2.
Відповідачу; 3. У справу; 4. ДАГС; 5. ГСДО