ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року
Справа № 925/107/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Спаських
Н.М. з секретарем судового засідання
Волна С.В., за участю представників
сторін:

від позивача: Багдасарян Г.А. -
особисто, Вернидуб Д.В. - адвокат;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за
позовом фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності
Багдасаряна Гранта Арамовича до
Державного підприємства
"Іваньківський цукровий завод" про
стягнення 34 188,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 34
188,38 грн. з яких: 32 800 грн. основного
боргу, 2 388,38 грн. 3% річних на підставі
договору № 08/07/2013 від 08.07.2013 року,
укладеного між сторонами. У судовому
засідання представники позивача
позовні вимоги підтримують в повному
об'ємі та просять суд їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи, свого представника в жодне
судове засідання не направив,
заперечень проти позову суду не надав,
правом на ознайомлення із матеріалами
справи відповідач не скористався.

Суд вважає за можливе розгляд справи
провести за відсутності представника
відповідача в порядку ст. 75 ГПК України.

У відповідності до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Дослідивши наявні у справі
документи, судом було встановлено
наступне:

Як вбачається з матеріалів
справи, правовідносини між сторонами
виникли на підставі договору № 08/07/13
від 08 липня 2013 року (а.с.7), у
відповідності до якого позивач
зобов'язався поставити, а відповідач
прийняти та оплатити товар, а саме АМГД
(ацетилмоноглицерид) в кількості 400 кг
на загальну суму 32 800 грн. (пункт 1.1
договору).

Зазначені договірні відносини по своїй
суті мають ознаки договору поставки, за
яким продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму
(стаття 712 Цивільного кодексу України).
До відносин поставки застосовуються
норми ЦК України про купівлю-продаж.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
статтею 193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, якими встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, яке припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За твердженням позивача, він свої
зобов'язання по договору виконав
повністю, поставивши відповідачу товар
на загальну суму 32 800,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0000021 від 09 вересня 2013 року ( а.с. 8).

Заперечень проти неотримання товару
відповідач суду не надав. За загальним
правилом, право власності на товар
переходить до покупця з моменту
передачі або передачі товаро -
супровідних документів на нього.

Згідно п. 3 договору оплата в
національній грошовій одиниці України
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок позивача на
підставі рахунку - фактури, виданого
позивачем, після отримання товару на
протязі 15 днів.

Як встановлено статтею 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За доводами позивача, відповідач свої
зобов'язання по оплаті товару не
виконав, з чого і виник спір.

Строк проведення повного розрахунку за
отриманий товар на час прийняття
рішення по справі для відповідача вже є
таким, що настав, доказів сплати боргу у
справу не надано, а тому до примусового
стягнення з відповідача на користь
позивача належить 32 800,00 грн. основного
боргу за товар.

В силу вимог частини другої статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач користуючись своїм правом
просить суд стягнути з відповідача 3%
річних за період з 09.09.2013 року по 22 січня
2014 року в сумі 1 388,38 грн. за прострочення
розрахунків за товар.

Суд перевіривши порядок нарахування
позивачем 3% річних в сумі 1
388,38 грн. за відповідні періоди,
встановив неправильність їх
нарахування, оскільки вірним для
нарахування 3% річних є період з 25.09.2013
року по 22.01.2014 року і належна сума 3%
річних становить лише 323,51 грн.,
виходячи з такого розрахунку:

32800 х 3% : 365 х 120 днів

Заперечень проти доводів та
розрахунків позивача відповідач суду
не надав, докази проведення повного
розрахунку за позовними вимогами у
справі відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позивач довів наявність порушеного
права та обґрунтованість підстав для
задоволення позовних вимог, однак
позов підлягає до часткового
задоволення - з відповідача на користь
позивача слід стягнути 32 000,00 грн.
основного боргу за товар та 323,51 грн. як
3% річних, а в решті вимог про стягнення
3% річних позивачу слід відмовити через
безпідставність нарахування.

На підставі ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 1 827,00 грн. судового збору,
оскільки спір виник з вини відповідача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного
підприємства "Іваньківський цукровий
завод" (ідентифікаційний код 32741501,
Черкаська область, Черкаський район, с.
Іваньки, вул. Заводська, 1) на користь
фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності
Багдасаряна Гранта Арамовича
(ідентифікаційний номер , м.
Житомир, пр. Миру, 10 кв. 43) -- 32 800,00 грн.
основного боргу за товар, 323,51 грн. як 3%
річних на підставі договору № 08/07/13 від
08.07.2013 року та 1827,00 грн. на відшкодування
сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 17 лютого
2014 року

Суддя
Н.М. Спаських