номер провадження справи 14/59/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2014
Справа № 908/3930/13

Суддя господарського суду Запорізької
області Сушко Л.М., розглянув матеріали

За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» (адреса -
03038 м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А)

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (адреса - АДРЕСА_1)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_3 (адреса - АДРЕСА_2)

про відшкодування шкоди в порядку
регресу

За участю уповноважених представників
сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_4, Договір б/н від
16.12.2013р.;

від третьої особи: не з'явився

Суть спору:

02 грудня 2013 року позивач Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(далі по тексту ПАТ «СК «Українська
страхова група») звернувся до суду з
позовом до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (далі по тексту ФОП
ОСОБА_2) про відшкодування шкоди в
порядку регресу.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 03.12.2013р.
порушено провадження у справі №908/3930/13,
розгляд справи призначено в судовому
засіданні 17.12.2013р., при цьому
витребувано від сторін документи,
необхідні для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 17.12.2013р.
розгляд справи відкладено до 14.01.2014р. у
зв'язку з надходженням 16.12.2014р.
клопотання представника Відповідача
про відкладення розгляду справи та
необхідністю витребування додаткових
доказів, що мають суттєве значення для
повного, всебічного та об'єктивного
розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 14.01.2014р. для
встановлення фактичних обставин
справи, з метою повного, всебічного та
об'єктивного вирішення спору по суті до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
залучено ОСОБА_3. Розгляд справи
відкладено до 28.01.2014р.

Ухвалою господарського суду від
28.01.2014р., за клопотанням представника
Відповідача, на підставі ст. 69 ГПК
України, продовжено строк розгляду
спору на 15 днів та у зв'язку з неявкою
Позивача та третьої особи розгляд
справи відкладено до 13.02.2014р.

В судовому засіданні 13.02.2014р. справу
розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК
України за згодою представника
Відповідача оголошено вступну та
резолютивну частини рішення, судом
повідомлено про час складання повного
рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначив, що 19.11.2010р., між Позивачем та
ПП «Обухівміськвторресурси» був
укладений Договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів №28-0102-3624, предметом якого є
страхування транспортного засобу «IVEKO
STRALIS», д/н НОМЕР_1. 25.12.2010р. на дорозі Н-01
Київ - Знам'янка 39 км, водій ОСОБА_3
керуючи автомобілем «MAN», д/н НОМЕР_4
допустив зіткнення з автомобілем «IVEKO
STRALIS», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6

Згідно постанови Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 24.02.2011р. вказана
ДТП сталася в наслідок порушення
водієм ОСОБА_3 п.16.11 ПДР України, тобто
ОСОБА_3 вчинив адміністративне
правопорушення передбачене ст.124 КУпАП,
а також відповідно до постанови
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 08.02.2011р. ОСОБА_3 вчинив
адміністративне правопорушення
передбачене ст..130 ч.1 КУпАП. Крім того,
судом встановлено, що транспортний
засіб «MAN», д/н НОМЕР_4 належить ОСОБА_2 у
якого ОСОБА_3 працював водієм.

На підставі страхового акту №ДККА-4241
Позивачем було здійснено виплату
страхового відшкодування в розмірі 392
660,61 грн. 18.09.2012р. на адресу Відповідача
була направлена претензія про
стягнення страхового відшкодування в
розмірі 343 660,61 грн. в порядку регресу,
яку Відповідач залишив без
задоволення.

З урахуванням викладених обставин,
Відповідач просить стягнути з ФОП
ОСОБА_2 на користь ПАТ «СК «Українська
страхова група», як відшкодування
шкоди в порядку регресу, суму в розмірі
343 660,61 грн., а також судовий збір в
розмірі 6 873,20 грн.

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві, який
подано до суду 14.01.2014р. (а.с.90-92). В
обґрунтування заперечень Відповідач
посилається на те, що ОСОБА_2 дійсно на
праві власності належить вантажний
автомобіль MAN д.н. НОМЕР_4. Проте, 05.12.2010р.
ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 довіреність, яку
посвідчено приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстровано в
реєстрі за №481. Відповідно до
повноважень, наданих цією довіреністю
ОСОБА_3 уповноважувався розпоряджатися
належним Відповідачу транспортним
засобом - автомобілем MAN 8.163, 1995 року
випуску, д/н НОМЕР_4, керувати, бути
представником в ДАІ, СТО та митниці,
ставити та знімати з обліку в органах
ДАІ тощо. Також, Відповідач зазначив,
що на час скоєння ДТП водій ОСОБА_3 не
мав трудових відносин з ФОП ОСОБА_2, що
підтверджується Звітом суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи -
платника єдиного податку ОСОБА_2 за 4
квартал 2010 року. Оскільки за приписами
ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом (а на момент
скоєння ДТП ОСОБА_3 володів автомобілем
MAN на підставі довіреності), відтак
Відповідачем в даній справі має бути
саме ОСОБА_3 За викладених обставин
Відповідач просить замінити
неналежного відповідача ФОП ОСОБА_2 на
належного ОСОБА_3 та припини
провадження у справі.

Третя особа ОСОБА_3 проти позову
заперечив з підстав, викладених у
письмових поясненнях, які надіслав до
суду поштою 12.02.2014р. При цьому, вказані
пояснення не підписані ОСОБА_3, тому не
можуть бути прийнятий судом до уваги.

Крім того, 13.02.2014р. від ОСОБА_3 надійшло
пояснення, в якому зазначено, що
останній в трудових відносинах з ФОП
ОСОБА_2 ані на момент скоєння ДТП, ані на
теперішній час не перебував і не
перебуває. Також, ОСОБА_3 зазначив, що
при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
відносно нього в Жовтневому районному
суді м. Запоріжжя він помилково
повідомив суд, що працює водієм у ФОП
ОСОБА_2

За клопотанням представника
Відповідача розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксування судового
процесу.

Судом у відповідності з вимогами
статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника
Відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази,
господарський суд Запорізької області
встановив наступне.

19.11.2010р. між ПАТ «СК «Українська
страхова група» - Страховик та ПП
«Обухівміськвторресурси» -
Страхувальник укладено Договір
№28-0102-3624 добровільного страхування
наземних транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами (далі по тексту - Договір),
за умовами якого Страховик прийняв на
страхування транспортний засіб
Страхувальника, а саме: IVEKO STRALIS, д/н
НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_9, рік випуску 2008.

Відповідно до Довідки № 8746392 про
обставини дорожньо-транспортної
пригоди виданої 03.01.2011р., Кагарлицьким
взводом ДПС при УДАІ ГУВМС України в
Київській області 25.12.2010 р. в 21 год. 00 хв.
на дорозі Н-01 Київ - Знам'янка
(Національні дороги) 39 км. 100 м.,
прив'язка на трасі - Обухівський район
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобілів: вантажний MAN 8.163,
д/н НОМЕР_4, № рами, шасі НОМЕР_10, що
належить ОСОБА_2, водій - ОСОБА_3 та
вантажний IVEKO STRALIS, д/н НОМЕР_1, № кузова
НОМЕР_9, що належить ПП
«Обухівміськвторресурси», водій -
ОСОБА_6. Дорожньо-транспортна пригода
сталася внаслідок порушення водієм
ОСОБА_3 правил проїзду перехрестя та
керування транспортним засобом у
нетверезому стані (а.с.17).

При цьому в Довідці № 8746392 власником
автомобіля MAN, д/н НОМЕР_4 помилково
зазначено ОСОБА_2, однак матеріалами
справи доведено, що власником
зазначеного автомобіля є саме
Відповідач - ФОП ОСОБА_2.

Постановою судді Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 24.02.2011р. по справі
№3-133/11 ОСОБА_3, за порушення п.16.11 ПДД
України, притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП та на останнього накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід
держави.

Постановою судді Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 08.02.2011р. по справі
3-110/2011г. ОСОБА_3 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 130 ч. 1 КУпАП та призначено покарання
у вигляді штрафу у розмірі 2 550,00 грн. в
дохід держави.

Зазначені постанови не оскаржені,
набрали законної сили.

28.12.2010р. Страхувальником було
повідомлено Страховика про настання
страхового випадку та подано Заяву про
виплату страхового відшкодування,
реєстраційний №ДККА-4241 (а.с. 19).

Страховиком 14.03.2011р. на підставі Звітів
№27801 та №27801-1 від 12.01.2011р. було
здійснено розрахунок суми страхового
відшкодування та складено Страховий
акт №ДККА-4241 (а.с.45) та розрахунок до
нього (а.с.46), за яким розмір страхового
відшкодування за випадком, що стався
25.12.2010р., становить 392 660,61 грн.

14.03.2011р. згідно платіжного доручення
№2323 Позивачем було здійснено виплату
страхового відшкодування ПП
«Обухівміськвторресурси» в розмірі 392
660,61 грн. (а.с. 48).

18.09.2011р. ПАТ «СК «Українська страхова
група» звернувся до ФОП ОСОБА_2 із
претензією про відшкодування
страхової виплати в порядку регресу за
вих. № 2067/965-УСГ, в якій пропонував
Відповідачу сплатити 343 660,61 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу (а.с.50), зазначивши при цьому, що
ПАТ «СК «Українська страхова група»
здійснила виплату страхового
відшкодування в розмірі 392 660,61 грн.
Однак враховуючи виданий ФОП ОСОБА_2
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
№ВЕ/8500005 від 01.12.2010р., виданого ПАТ
«Українська екологічна страхова
компанія», ФОП ОСОБА_2 застрахований в
межах ліміту 50000,00 грн., франшиза
складає 1000,00 грн., отже сума, яку не
покриває поліс, становить 343 660,61 грн.

ФОП ОСОБА_2 відповіді на претензію не
надав, в добровільному порядку вказану
шкоду не відшкодував, що і стало
підставою для звернення з позовом до
суду.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу
України, до Страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо
інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Пункт 2 статті 1187 Цивільного кодексу
України встановлює, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України,
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що основною умовою
відшкодування заподіяної шкоди - є вина
особи, яка її заподіяла.

Суб'єктом відповідальності за статтею,
що коментується, є володілець (власник)
об'єкта, діяльність з яким створює
підвищену небезпеку. Під ним слід
розуміти особу, яка на відповідній
правовій підставі володіє
транспортним засо бом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання яко го
створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення
тієї чи іншої особи до відповідаль
ності за ст. 1187 ЦК необхідно визначити
дві основні ознаки володільця: юридич
ну та матеріальну (фактичну). Юридична
ознака передбачає, що володільцем може
бути тільки та особа, яка володіє
об'єктом, що створює підвищену небезпе
ку, на відповідній правовій підставі:
право власності, інше речове право,
договір оренди, доручення, підряду
тощо. Матеріальна або фактична ознака
володільця джерела підвищеної
небезпеки передбачає, що особа повинна
здійснювати фак тичне володіння
(експлуатацію, використання,
зберігання, утримання) небезпеч них
об'єктів.

Не визнається володільцем джерела
підвищеної небезпеки та не несе
відповідальності перед потерпілим
особа, яка здійснювала фактичне
володіння (управління, експлуатацію)
небезпечним об'єктом в силу трудових
відносин з володільцем такого об'єкта
(водій, машиніст, оператор тощо). Така
особа може бути притягнута до
відповідальності лише самими
володільцем джерела підвище ної
небезпеки в регресному порядку,
враховуючи характер відносин, які між
ними склалися.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час скоєння дорожньо-транспортної
пригоди 25.12.2010р., ОСОБА_3 керував
автомобілем MAN 8.163, 1995 року випуску, д/н
НОМЕР_4 на підставі довіреності від
05.12.2010р., посвідченої ОСОБА_7 приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу, зареєстрованої у
реєстрі №481 (а.с.94).

Вказаною Довіреністю ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися
належним йому автомобілем марки MAN 8.163,
випуску1995 року, номер кузова НОМЕР_8,
д/н НОМЕР_4, зареєстрований Запорізьким
МРЕВ-3 України в Запорізькій області
02.12.2010 року.

Довіреність видана без права
передоручення, строком до п'ятого
грудня 2015 року, з правом керувати та
бути: представником в ДАІ, СТО та
митниці, стежити за технічним станом,
ставити та знімати з обліку в органах
ДАІ, з правом сплати дорожнього збору,
ставити на тимчасовий облік в ДАІ,
заміняти номерні та силові агрегати та
колір, з правом заміни державних
номерних знаків, з правом отримання
тимчасового свідоцтва про реєстрацію
ТЗ, а також подавати від імені власника
заяви в МРЕВ ДАІ УМВС України на
видання тимчасового свідоцтва про
реєстрацію ТЗ третім особам з
занесенням їх прізвищ в тимчасове
свідоцтво, яке видане повіреній особі
на строк дії довіреності, отримати
дублікат технічного паспорту та
довіреності, з правом страхування,
здавати до оренди, здавати під заставу,
з правом подавати від імені власника
заяви про належність ТЗ на праві
особистої власності, з правом керувати
за кордоном, розписуватися за власника
та виконувати всі дії, які пов'язані з
цією довіреністю.

Також, матеріалами справи встановлено,
що на час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди 25.12.2010р.
ОСОБА_3 не мав трудових відносин з ФОП
ОСОБА_2, що підтверджується Звітом
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи - платника єдиного
податку ОСОБА_2 за 4 квартал 2010 року
(а.с.118), згідно якого в четвертому
кварталі 2010 року ФОП ОСОБА_2 не мав
працівників.

Крім того, до матеріалів справи
приєднано копію трудової книжки
ОСОБА_3, НОМЕР_11, відповідно до якої
останній на момент скоєння ДТП
офіційно не працював.

З вищевикладеного вбачається, що
особою, яка має нести відповідальність
за шкоду, завдану автомобілем MAN 8.163, 1995
року випуску, д/н НОМЕР_4 автомобілю «IVEKO
STRALIS», д/н НОМЕР_1 під час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 25.12.2010р. на дорозі Н-01 Київ -
Знам'янка 39 км, є саме ОСОБА_3 як особа,
яка на відповідній правовій підставі
володіла транспортним засобом, який
створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів віднесено на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог
слід відмовити у зв'язку з
недоведеністю Позивачем його вимог про
стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ
«СК «Українська страхова група»
страхового відшкодування в порядку
регресу з причини відсутності вини
власника автомобіля ФОП ОСОБА_2, для
можливості застосування судом норм
ст.ст. 1166, 1191 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_3, про відшкодування
шкоди в порядку регресу відмовити.

Суддя
Л.М. Сушко

Рішення суду оформлено та підписано
відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України 18.02.2014р.