ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року Справа №
904/7789/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Антонік С.Г.
(доповідач)

суддів: Чоха Л.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання:
Ревковій Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Яременко Є.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чистий світ
технологій" на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
28.11.2013 року у справі № 904/7789/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чистий світ
технологій", м.Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат",
м.Кривий Ріг

про стягнення 39 541,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 28.11.2013р. (
суддя Кармазіна Л.П.) відмовлено в
задоволенні позовних вимогах щодо
визнання недійсним третейського
застереження передбаченого п.9.2
договору поставки №3673-08 від 10.05.2012.

Провадження у справі, щодо стягнення 39
541 грн. 75 коп. - припинено.

Рішення суду мотивовано тим, що
договір поставки товарів № 3673-08 від
10.05.2012 року є укладеним. Домовленість
сторін з приводу вирішення спорів
шляхом їх передачі на розгляд
третейського суду є такою, що
відбулася. Підстав вважати, що на
момент укладення договору поставки
була відсутня погоджена воля обох
сторін на передачу спорів, що виникають
з даного договору, до третейського суду
не має. Позивачем не доведено, що при
погодженні третейського застереження,
викладеного в розділ 9 Договору, щодо
вирішення спорів сторін у сфері
цивільних і господарських відносин,
його волевиявлення не було вільним і не
відповідало його внутрішній волі.

Щодо припинення провадження по
справі , то господарський суд
посилається на відсутність правових
підстав для визнання третейського
застереження недійсним та заперечення
відповідача проти розгляду спору
господарським судом.

Не погодившись з рішенням,
позивач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення від 28.11.2013р. та
задовольнити позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на порушення відповідачем
зобов'язань за договором поставки №3673
-08 від 10.05.2012 року щодо оплати за
отриманий товар. Щодо визнання
недійсним третейського застереження
передбаченого п.9.2 договору поставки
№3673-08 від 10.05.2012року, то позивач
зазначає, що зазначений пункт договору
порушує право позивача на звернення до
суду, яке гарантовано йому
Конституцією та Законами України по
захисту його прав та інтересів.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу вказав, що договір поставки був
укладений з додержанням норм ст..638 ЦК
України, сторони досягли згоди щодо
всіх істотних умов договору в тому
числі й щодо розгляду справи
третейським судом. Третейське
застереження, викладене в п.9.2. договору
відповідає вимогам ст..5, ч.1 ст.12 Закону
України «Про третейські суди» і спір,
який може виникнути, підвідомчий
третейському суду. Дослідивши
матеріали справи, господарський суд
правильно дійшов висновку про
відсутність підстав для визнання
третейського застереження недійсним.

Угода про передачу справи на розгляд
третейського суду не є відмовою від
права на звернення до суду за захистом,
оскільки один із способів захисту прав
суб'єктів цивільних та господарських
правовідносин є звернення до
третейських судів. Просить ухвалу суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Відповідач своїм правом на участь в
судовому засіданні не скористався. Про
час і місце судового засідання
повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм чинного
законодавства при винесенні рішення
суду, встановила наступне.

10 травня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Чистий
світ - К" (постачальник),
правонаступником якого є товариство з
обмеженою відповідальністю "Чистий
світ технологій", та Публічним
акціонерним товариством "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
(покупець) укладено договір поставки
№3673-08.

Відповідно до п.1.1 Договору
постачальник зобов'язується передати,
а покупець - прийняти та оплатити
обладнання згідно специфікації на
умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що
оплата за товар повинна бути проведена
відповідачем протягом строку,
вказаного в специфікації, який починає
відраховуватись з моменту поставки
товару.

Згідно з п.5 Специфікації №1, яка є
додатком до Договору поставки № 3673-08
від 10.05.2012р., строк оплати товару
складає 20 календарних дні з моменту
поставки товару.

На виконання умов Договору, позивач
поставив відповідачу передбачене
специфікацією обладнання на суму 38112
грн. 00 коп. , що підтверджується
видаткової накладною №3013 від 16.05.2012р.

В порушення умов Договору, відповідач
за отриманий товар оплату не здійснив,
що стало причиною звернення позивачем
до господарського суду. Відповідно до
п.7.2 Договору, у випадку порушення
строку оплати товару більш ніж 30
календарних дні відповідач повинен
сплатити позивачу пеню в розмірі 0,04%
від суми заборгованості за кожен день
прострочення, але не більш подвійної
облікової ставки НБУ, встановленої у
відповідному періоді.

Позивач просить стягнути пеню в сумі 7,60
грн., крім того 3% річних в сумі 1422 грн. 15
коп.

Крім того, просив визнати недійсним
третейське застереження, передбачене
п.9.2. договору, згідно якого, якщо спори
і розбіжності, вказані в п.9.1. цього
договору, не будуть врегульовані
шляхом переговорів, їх вирішення
здійснюється у відповідності з
матеріальним правом України наступним
чином:

- спори, майнові вимоги за якими
перевищує еквівалент 10 000 доларів США
(з урахуванням обмінного курсу НБУ на
дату виникнення вимог) за основною
сумою зобов'язань, вирішуються в
господарських судах України (згідно з
чинним законодавством України);

- спори, майнові вимоги за якими не
перевищує еквівалент 10 000 доларів США
(з урахуванням обмінного курсу НБУ на
дату виникнення вимог) за основною
сумою зобов'язань, вирішуються в
Постійно діючому Регіональному
Третейському суді України при
Асоціації "Регіональна правова група"
(згідно з регламентом вказаного суду),
рішення якого є останнім і обов'язковим
для сторін і підлягає виконанню
сторонами у термін, вказаний у рішенні
суду.

Відповідно до ч.1. ст..215, ст..203 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, а саме
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Господарський суд, розглянувши справу,
правильно дійшов висновку. що відсутні
підстави недійсності п.9.2. Договору,
оскільки не суперечить діючому
законодавству. А навпаки, право
передачі спору на розгляд третейського
суду передбачено законом, а саме ст..5
Закону України «Про третейські суди».

Доводи позивача про те, що положення
п.9.2 договору позбавляють його права на
звернення до господарського суду не
відповідають дійсності, оскільки ст..62
ГПК України не передбачає відмови у
прийняті позовної заяви з підстав
наявності третейської угоди. І в
даному випадку позивач скористався
своїм правом на звернення до
господарського суду і за його заявою
було порушено провадження по справі.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Позивачем не надано доказів того, що
при визначенні умов договору щодо
третейського застереження його
волевиявлення не було вільним.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду в частині відмови в позові щодо
визнання недійсним п.9.2. Договору.

Відповідно до ст..639 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
А ст..525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином, взявши на себе
зобов'язання щодо передачі спору на
розгляд третейського суду, сторона
повинна його дотримуватися.

Згідно п.4.2.3. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», провадження у
справі підлягає припиненню з
посиланням на пункт 1 статті 80 ГПК, якщо
при розгляді справи буде встановлено,
що є письмова угода сторін про передачу
спору на вирішення третейського суду
(пункт 5 частини першої статті 80 ГПК).
Таку угоду сторони вправі укласти як
до, так і після порушення провадження у
справі. В останньому випадку
провадження підлягає припиненню з
посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо
ж таку угоду укладено до порушення
провадження у справі, то:,

- у разі коли відповідач не заперечує
проти розгляду справи саме
господарським судом, спір підлягає
вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з
посиланням на згадану угоду, яка є
чинною та не визнавалася недійсною,
наполягає на вирішенні спору саме
третейським судом, господарський суд
має припинити провадження у справі на
підставі пункту 5 частини першої статті
80 ГПК.

Оскільки відповідач наполягає на
вирішенні даного спору саме
третейським судом, у визнанні п.9.2.
Договору недійсним відмовлено, то з
урахуванням постанови Пленуму,
господарський суд правильно припинив
провадження по справі щодо стягнення 39
541,75 грн.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню у зв'язку з вищенаведеним.
Рішення суду слід залишити в силі

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Чистий
світ технологій», м. Київ залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28.11.2013
року у справі № 904/7789/13 залишити без
змін.

Повний текст постанови складено
26.02.2014р.

Головуючий: __________________
С.Г. Антонік

Судді: __________________
Л.О.Чимбар

__________________
Л.В.Чоха