КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. Справа№ 910/20263/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

За участю представників сторін:

позивача: Крашеніннікова М.І. - пред. за
дов. б/н від 20.12.2013;

відповідача: Дзюба І.В. - пред. за дов.
№13/3079 від 26.12.2013.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Просто-страхування»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року

у справі № 910/20263/13 (суддя - Домнічева
І.О.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Просто-страхування»

до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна»

про відшкодування шкоди в порядку
регресу у розмірі 20 615,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року у справі №910/20263/13 у
позові відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить суд
оскаржуване рішення скасувати у
зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
28.10.2011 позивач, в межах позовної
давності звернувся до Святошинського
районного суду міста Києва з позовом до
винної особи - ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди в порядку регресу. Рішенням суду
позов було задоволено повністю, проте
судом апеляційної інстанції було
скасовано зазначене рішення та
прийнято нове, яким у позові
відмовлено. Суд касаційної інстанції
скасував рішення апеляційної
інстанції, оскільки останнім було
зроблено передчасний висновок про
необхідність звернення саме до ПрАТ
«Страхова компанія «Провідна» та
повернув справу на новий розгляд до
Апеляційного суду міста Києва. В свою
чергу, суд апеляційної інстанції
відмовив позивачу у задоволенні
позову, а ухвалою суду касаційної
інстанції відмовлено у прийнятті
касаційної скарги. Вказану ухвалу
позивач отримав 30.09.2013, після чого
одразу (05.10.2013) звернувся до
Господарського суду міста Києва.
Скаржник вказує, що через неправильне
заповнення ОСОБА_4 повідомлення про
настання страхового випадку без
зазначення усіх потерпілих осіб у ДТП
від 09.09.2008, були відсутні підстави для
звернення із претензією безпосередньо
до винної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач не погоджується з її
доводами, оскільки позивач звернувся
до суду першої інстанції зі спливом
позовної давності, останнім днем якого
є 11.11.2011, а також вважає, що позивачем не
надано підтвердження переходу до нього
права на звернення з вимогою про
відшкодування шкоди. Також, відповідач
не погоджується з розміром
відшкодування шкоди, оскільки позивач
має право лише на 50% суми виплаченого
страхового відшкодування, тому, що у
скоєнні ДТП наявна вина обох водіїв.

Ухвалою від 20.01.2014 прийнято апеляційну
скаргу до провадження та призначено
справу до розгляду на 12.02.2014.

В судове засідання 12.02.2014 представники
сторін з'явилися.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи з
урахуванням правил ст.ст.99,101 ГПК
України, відповідно до яких
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
відповідача про відшкодування шкоди в
порядку регрессу у розмірі 20 615,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ПрАТ «Просто-страхування» виплатило
страхувальнику суму страхового
відшкодування, у зв'язку з чим набув
права регресної вимоги до відповідача
відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування".

Відповідач у відзиві на позов вказує на
те, що позивачем не надано доказів
переходу до нього права на звернення з
вимогою про відшкодування шкоди, а
також зазначає, що позивач має право
лише на 50% суми виплаченого страхового
відшкодування, оскільки у вчиненні ДТП
наявна вина обох водіїв.

Також, відповідачем подано заяву про
застосування позовної давності
відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.04.2008 р. між Приватним акціонерним
товариством «Просто-страхування» та
ОСОБА_5 було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № АТК 153076. Предметом даного
Договору є страхування майнових
інтересів потерпілого, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу - автомобіля "ВАЗ 21140", д.р.н.
НОМЕР_2

03.03.2008 р. в місті Києві на проспекті
Перемоги сталася дорожньо-транспортна
пригода (ДТП) за участю застрахованого
автомобіля "ВАЗ 21140", д.р.н. НОМЕР_2,
автомобіля "Chevrolet NIVA", д.р.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_4, автомобіля "Audi",
д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 та
автомобіля "ВАЗ 2109", д.р.н. НОМЕР_4 під
керуванням ОСОБА_7

Відповідно до Постанови
Святошинського районного суду міста
Києва від 09.09.2008 р. ДТП сталася
внаслідок порушення ОСОБА_4 Правил
дорожнього руху та останнього було
визнано винним у вчиненні
правопорушення за статтею 124 КУпАП.

06.11.2008 р. позивачем було складено
розрахунок страхового відшкодування
№19362, згідно з яким сума становить 20 615,22
грн.

Відповідно до платіжного доручення №185
від 12.11.2008 р. позивач виплатив
страхувальнику страхове відшкодування
в сумі 20 615,22 грн.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована в ПАТ "СК "Провідна"
відповідно до Поліса № ВВ/6260242.

Позивач звернувся до Святошинського
районного суду міста Києва з позовом до
винної особи - ОСОБА_4, третя особа: ПрАТ
«Страхова компанія «Провідна» про
відшкодування шкоди в порядку регресу.
Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 06.12.2012 позов
задоволено повністю.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 24.01.2013 скасовано Рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 06.12.2012, у зв'язку з тим, що
ОСОБА_4 є неналежним відповідачем, а
ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» є
не співвідповідачем у справі.

Ухвалою від 29.05.2013 Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних та кримінальних справ
повернув справу на повторний розгляд
до Апеляційного суду міста Києва,
оскільки останнім було зроблено
передчасний висновок про необхідність
звернення саме до ПрАТ «Страхова
компанія «Провідна».

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 28.08.2013 у позові відмовлено, оскільки
відшкодування шкоди позивачу повинно
проводитися за рахунок ПрАТ «Страхова
компанія «Провідна».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 19.09.2013 у
відкритті касаційного провадження
відмовлено.

Вказану ухвалу, як стверджує позивач,
він отримав 30.09.2013, а 05.10.2013 одразу
звернувся до Господарського суду міста
Києва.

Оскаржуване рішення мотивоване
пропуском позивачем позовної давності.

Колегія суддів повністю підтримує
позицію суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову, з огляду
на наступне:

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Позивач зазначає у позові, що страхове
відшкодування було сплачене ним 12.11.2008
р., тому слід виходити з того, що право
регресної вимоги виникло одразу після
сплати страхового відшкодування, а,
отже, останній день для звернення
позивача до суду з позовом є 11.11.2011 р.

Як вбачається, з позовної заяви до суду
позивач звернувся лише 18.10.2013 р., про що
свідчить поштовий штемпель
підприємства зв'язку (а.с. 56), тобто,
після спливу позовної давності.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено,
що в разі, коли суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Доводи позивача щодо поважності причин
пропущення позовної давності є
необґрунтованими, оскільки:

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з тим, що на момент скоєння ДТП
Поліс № ВВ/6260242, за яким застрахована
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 (особи винної у вчиненні ДТП),
був діючим, тому обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації автомобіля "Chevrolet NIVA",
д.р.н. НОМЕР_1, покладається саме на
відповідача, а не на учасника ДТП.

Під час розгляду судами загальної
юрисдикції справи за позовом ПрАТ
«Просто-страхування» до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
третьою особою виступало ПрАТ
«Страхова компанія «Провідна», отже,
позивач знав про існування у винної
особи страхового полісу, проте
звернувся до господарського суду лише
18.10.2013, а не 05.10.2013, яке стверджує
позивач.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, наведені
скаржником в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, а тому скарга
задоволенню не підлягає. Рішення
місцевого господарського суду
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, тому відсутні підстави для
скасування або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування» залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р. у справі №910/20263/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20263/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.О. Кондес

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха