КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р. Справа№ 925/2112/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Руденко Т.В. -
представник

розглянувши апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страухвання від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси

на рішення

Господарського суду Черкаської
області

від 14.01.2014р.

у справі № 925/2112/13 ( суддя Скиба Г.М.)

позовом Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страухвання від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси

до Публічного акціонреного товариства
"Державний ощадний банк України " в
особі Територіально відокремленого
безбалансового відділення № 10023/034
філії - Черкаського обласного
управління

про стягнення 223, 98 грн. надлишково
перерахованих страхових внесків

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси звернулось до
Господарського суду Черкаської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі
Територіально відокремленого
безбалансованого відділення № 10023/034
філії - Черкаського обласного
управління про стягнення 223,98 грн.
надлишково перерахованих страхових
коштів за період з 15.10.2013р. по 31.10.2013р.,
які були перераховані на особовий
рахунок № МФО 354745 ощадний банк
№220 та відшкодування судових витрат.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 14.01.2014р. у справі
№ 925/2112/13 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, просить рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що місцевим
судом не взято до уваги, ту обставину,
що на день розгляду справи не
закінчився шестимісячний строк на
прийняття спадкоємцями спадщини,
визначений ст.1270 ЦК України, а тому
права спадкоємців порушені не були.

Крім того, апелянт зазначає, що
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1219 ЦК України
спадкоємці Борисенка М.Д. не спадкують
право на отримання страхових виплат,
які призначалися Борисенко М.Д., а також
те, що кошти в сумі - 223 грн. 98 коп., що
були перераховані позивачем на рахунок
Борисенка М.Д. після його смерті і він
відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України не
набув права власності на них, а тому
спірна сума коштів не належить
спадкоємцям Борисенка М.Д.

Апелянт вважає, що місцевий суд дійшов
невірного висновку про власника коштів
на рахунку призвів до іншого невірного
висновку про те, що банк є неналежним
відповідачем. Однак, відповідно до ст.
1071 ЦК України банк може списати грошові
кошти з рахунку клієнта на підставі
його розпорядження. Грошові кошти
можуть бути списані з рахунку клієнта
без його розпорядження на підставі
рішення суду, а також у випадках,
встановлених договором між банком і
клієнтом.

З огляду на відсутність в угоді від
13.12.2000 року № 44 на зарахування на
особові рахунки та виплати страхових
виплат застрахованим, укладеної між
Відкритим акціонерним товариством
„Державний ощадний банк України" та
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, умови
про списання коштів з рахунка
отримувача без його розпорядження,
зокрема в випадку смерті отримувача
коштів, ч. 3 ст. 397 ЦК України встановлює,
що фактичне володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не
випливає із закону або не встановлено
рішенням суду, тому позивач звернувся
до належного відповідача - банку, як
володільця чужого майна, яке
відповідно до положень ч. З ст. 197 та ст.
1071 ЦК України може бути повернуто за
рішенням суду.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, по причину неявки суд не
повідомлено. Дослідивши матеріали
справи, вислухавши думку представника
відповідача, колегія приходить до
висновку про можливість розгляду
справи у відсутності представника
позивача, який був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте не
скористався своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов»язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов»язком сторони.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
та додатково поданими доказами
повторно розглядає справу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши наявні матеріали справи у
повному обсязі, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, заслухавши
пояснення представника відповідача,
колегія встановила наступне.

Відповідно до положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" постановою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси № 603 від
04.09.2001р. про проведення фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань заходів по здійсненню
державного соціального страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання та
відповідно до "Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків"
було продовжено раніше призначену
страхову виплату громадянину
Борисенко Миколі Дмитровичу. Грошові
кошти перераховувалися на особовий
рахунок № МФО 354745 ощадний банк №
220 поштовим переказом.

15.10.2013р. гомадянин Борисенко М.Д. помер,
про що стало відомо позивачу після
звірки із Пенсійним Фондом України.

Оскільки страхові виплати гр.
Борисенко М.Д. було призначено довічно,
щомісячні перерахування проводилися
автоматично і до дня припинення виплат
фондом було надлишково перераховано за
період з 15.10.2013р. по 31.10.2013р. грошові
кошти у розмірі 223,98 грн.

Позивачем на адресу відповідача було
направлено лист від 25.11.2013р. № 3395/0603 з
проханням повернути надлишково
перераховані гр. Борисенко М.Д. кошти,
однак листом від 02.12.2013р. №13/1543 банк
відмовився у добровільному порядку
повернути 223,98 грн., що стало підставою
для звернення позивача до суду.

Позивач в обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідно до
положення ст. 25 ЦК України про
виникнення цивільної правоздатності у
фізичної особи в момент її народження
та припинення в момент смерті, ст. 316 ЦК
України - право власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), ст. 1219 ЦК
України - не входять до складу спадщини
права та обов'язки, що нерозривно
пов'язані з особою спадкодавця,
зокрема: право на відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом.

Відповідно до п. 1.24. ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі, п. 1.3
ч. 1 ст. 1 вказаного Закону - дата
валютування - зазначена платником у
розрахунковому документі або в
документі на переказ готівки дата,
починаючи з якої кошти, переказані
платником отримувачу, переходять у
власність отримувача. До настання дати
валютування сума переказу
обліковується в обслуговуючих
отримувача банку або в установі -
членів платіжної системи. Момент
переходу права власності на кошти до
отримувача визначається датою
валютування.

Позивач ззаначає, що права спадкоємців
не розповсюджуються на перераховані
громадянину Борисенко М.Д. кошти,
оскільки він не набув права власності
на них.

Згідно ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе, п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК
України - право володіння припиняється
у разі витребування майна від
володільця власником майна, ст. 1071 ЦК
України - банк може списати грошові
кошти з рахунка клієнта на підставі
його розпорядження, грошові кошти
можуть бути списані з рахунка клієнта
без його розпорядження на підставі
рішення суду, а також у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і клієнтом, виходячи з чого
позивачем заявлено даний позов
зобов'язати банк повернути на користь
заявника 223,98 грн. сплачених коштів.

Спірні кошти, що були перераховані
позивачем, зараховано на особовий
рахунок гр. Борисенко М.Д., який,
відповідно до договору №2932 від 22.03.2000р.
на розрахунково-касове і депозитне
обслуговування фізичної особи, є його
власністю, як і кошти на ньому. Власник
рахунку в банку - це особа, яка має
виключне право розпоряджатися коштами
на ньому.

Угодою №44 від 13.12.2000р., укладеною між
ВАТ "Державний ощадний банк України" та
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, про
зарахування на особові рахунки та
виплату страхових виплат
застрахованим не передбачено
повернення сум виплат, що були
перераховані фондом на рахунки
клієнтів вже після їх смерті, та
відсутній механізм такого повернення
коштів з рахунків фізичних осіб.

Згідно положень ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд, ст. 1068 ЦК
України - банк зобов'язаний зарахувати
грошові кошти, що надійшли на рахунок
клієнта, в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа.

Ст. 1071 ЦК України передбачено такі
підстави списання грошових коштів з
рахунку: на підставі розпорядження
клієнта та без його розпорядження на
підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом.
Відповідач зазначає, що такого рішення
суду немає. Дії по списанню коштів може
виконати лише особа, яка є володільцем
рахунку, чи його правонаступники -
спадкоємці, однак, позивачем доказів
наявності волі правонаступників на
списання коштів не надано, відповідних
вимог до них не заявлялося.

Згідно п. 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків або
за розпорядженнями стягувачів у разі
примусового списання коштів. Примусове
списання коштів з рахунків платників
ініціюють стягувачі на підставі
виконавчих документів, виданих судами.
Позивачем таких документів
відповідачу не надано.

Відповідач зазначає, що примусове
списання полягає у списанні коштів, що
здійснюється стягувачем без згоди
платника на підставі встановлених
законом виконавчих документів у
передбачених законом випадках, однак
позивачем заявлено вимогу зобов'язати
банк повернути страхові кошти, а не їх
списання чи стягнення, що не
передбачено чинним законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" гроші, переказані платником
отримувачу, з моменту їх зарахування на
рахунок переходять у власність
отримувача, ст. 30 цього закону
встановлено, що переказ вважається
завершеним з моменту зарахування його
суми на рахунок отримувача.

Відповідно до положень ст. 1215 ЦК
України не підлягає поверненню
безпідставно набуті заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії, допомоги, стипендії,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, аліменти та інші грошові
суми, надані фізичній особі як засіб до
існування, якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача. Відповідач вважає, що
позивачем кошти перераховано
добровільно, помилок в розрахунках
допущено не було, а отже відсутні
підстави для повернення спірних коштів
позивачу.

Крім того, відповідач вважає, що він є
неналежним відповідачем в даних
правовідносинах, оскікльи з його
сторони відсутнє порушення прав
позивача, оскільки заявлена вимога
стосується майна (коштів), що не
належить банку, підстав для
задоволення позову та стягнення
судових витрат на користь позивача
немає, оскільки банком не допущено
жодних порушень відносно фонду.

Спірні кошти належать в даний час
спадкоємцям померлої особи, а тому
позивачу слід звернутись до
спдакоємців з відповідним позовом.

Порядком призначення, перерахування та
проведення страхових виплат, який
затверджено Постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
27.04.2007р. №24 передбачено, що страхові
виплати є щомісячними.

Згідно п. 1.11. вищезазначеного Порядку
та ст. 37 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" Фонд
може відмовити у страховій виплаті
потерпілому якщо мали місце: навмисні
дії потерпілого, спрямовані на
створення умов для настання страхового
випадку; подання роботодавцем або
потерпілим Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
свідомо неправдивих відомостей про
страховий випадок; вчинення
застрахованим умисного злочину, що
призвів до настання страхового
випадку. Фонд соціального страхування
від нещасних випадків може відмовити у
виплатах і наданні соціальних послуг
застрахованому, якщо нещасний випадок
згідно із законодавством не визнаний
пов'язаним з виробництвом.

Позивачем не надано суду доказів
наявності вищевказаних підстав для
припинення виплати гр. Борисенко М.Д., а
отже позивач не ставив під сумнів
правомірність підстав для нарахування
страхових виплат.

Як вбачається із поданих позивачем
доказів, а саме розрахунку переплати
щомісячної страхової виплати з 15.10.2013р.
по 31.10.2013р. на перерахування виплат у
банк, громадянину Борисенко М.Д. було
перераховано 223,98 грн. тобто вимоги про
стягнення 223,98 грн. заявлено на
стягнення півмісячного платежу.

Аналізуючи зміст Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат та угоду №44, колегія приходить
до висновку про те, що чинним
законодавством не передбачено право
Фонду на повернення вже зарахованого
на рахунок громадянина півмісячного
платежу саме внаслідок смерті
застрахованої особи

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та управління
повинні діяти способами та в порядку,
передбаченими чинним законодавством
України;

Колегія погоджуєтья з висновком
місцевого господраського суду про те,
що чинним законодавством (ст.ст. 15, 16 ЦК
України) не передбачено заявлений
спосіб захисту права позивача у виді
зобов'язання банку повернення
страхових коштів з особового рахунку
громадянина № МФО 354745 ощадний
банк №220, отже позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Крмі того, спірні кошти на банківському
первинному рахунку №39354745= за
договором №2932 є власністю громадянина,
а у даному випадку - його спадкоємців, а
не банку. Зі сторони останнього має
місце лише належне виконання своїх
обов'язків згідно угоди №44 від 13.12.2000р.
на зарахування на особові рахунки та
виплату страхових виплат
застрахованим.

Позивачем не надано суду доказів
порушень його прав діями відповідача
по зарахуванню страхових коштів на
рахунок застрахованого. Позивач також
не звертався до суду з вимогами про
визнання дій банку неправомірними чи
визнання договору №44 недійсним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, виходячи з
наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Нормою п.п. 2-3 ст. 13 ЦК України визначено,
що при здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача надлишково перераховані
страхові кошти, які були перераховані
на особовий рахунок Борисенка М.Д. З
моменту зарахування, згідно
законодавства України, кошти стали
власністю клієнта. Вважаємо, що
відповідачем за даним позовом може
бути спадкоємець власника рахунку
(вкладу), а не Банк.

Таким чином, ставити питання про
повернення коштів Банком можна лише за
умови, якщо кошти ще не зараховані на
рахунок клієнта, а знаходяться на
транзитному рахунку банку. Відповідач
не повернув кошти Позивачу у зв'язку з
відсутністю правових підстав
розпоряджатися коштами на рахунку
клієнта.

Крім того, звертаючись до суду з
позовною заявою про стягнення з
відповідача коштів, які зараховані
останнім на рахунок клієнта, позивач
виходить з наявності підстав для
застосування до спірних правовідносин
ч. 2 ст. 1071 ЦК України та виникнення у
Банку обов'язку вчинити відповідні дії
за приписами даної норми.

Відповідно до приписів статей 1066, 1067 ЦК
України, договір банківського рахунку
регулює правовідносини між банком та
клієнтом. За договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" поточний
рахунок - рахунок, що відкривається
банком клієнту на договірній основі
для зберігання коштів і здійснення
розрахунково-касових операцій за
допомогою платіжних інструментів
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

Водночас відсутні матеріально -
правові підстави для застосування ст.
1071 ЦК України щодо зобов'язання
Відповідача списати кошти з рахунка
клієнта, а саме відсутні рішення суду
щодо володільця рахунку (клієнта
банку), чи випадок, встановлений
законом або укладеним між Відповідачем
і клієнтом договором.

Виходячи із системного аналізу змісту
положень ст.ст. 1066, 1067, 1071, 1212 ЦК України
та п. 7.1.2.ст. 7 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", банк не є набувачем спірних
страхових коштів в розумінні ст. 1212 ЦК
України, а лише вчиняє дії по
обслуговуванню рахунків клієнтів.
Норми ст. 1212 ЦК України можливо
застосовувати виключно щодо
володільця рахунку.

Неможливо застосувати до даного
предмету спору норми ст. ст. 397 - 400 ЦК
України, оскільки Банк не є володільцем
(набувачем) спірних коштів на рахунку
померлого вкладника, а обов'язок Банку
здійснити дії щодо обслуговування
рахунку клієнта (в тому числі
повернути/списати кошти з особового
рахунку клієнта) виникає лише у
визначених законодавством та
договором випадках.

Порядком призначення, перерахування та
проведення страхових виплат, який
затверджено Постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 27
квітня 2007 року № 24 передбачено, що
страхові виплати є щомісячними (надалі
- Порядок).

Як вбачається з матеріалів справи ні
угодою, ні чинним законодавством не
передбачено право Фонду на повернення
частини місячного платежу саме
внаслідок смерті застрахованої особи.
Також не передбачено права позивача на
поділ та повернення частини вже
перерахованого щомісячного страхового
платежу.

Позивач не зазначив підстави, які
надають йому право розділяти
одноразово сплачену суму, і рахувати
свої виплати поденно. Тоді як вказаним
Порядком встановлено виплати коштів
щомісячно, а не за кожен день.

На підставі вищевикладеного колегія
приходить до висновку про те, що право
Фонду на повернення частини місячного
платежу саме внаслідок смерті
застрахованої особи у тому місяці, за
який слід виплачувати страховий
платіж, Порядком прямо не передбачено і
це суперечить природі страхової
виплати як місячного (а не щоденного)
платежу, а отже у місцевого
господарського суду не було підстав
для задоволення даного позову,
оскільки в даному випадку діють норми
Цивільного кодексу України, що
встановлюють особливий режим, який
розповсюджується на рахунок навіть
після смерті клієнта.

Як вбачаєтсья з матеріалів справи,
підстави визначені вищезазначеним
Порядком для припинення виплати
Борисенку М.Д. відсутні.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення місцевого господарського суду
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи і чинному законодавству, а отже,
підстав для його скасування не
вбачається, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страухвання від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси на рішення
Господарського суду Черкаської
області від 14.01.2014р. у справі № 925/2112/13
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Черкаської області від 14.01.2014р. у справі
№ 925/2112/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/2112/13 повернути до
Господарського суду Черкаської
області.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх