ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 лютого 2014 року Справа № 914/1585/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді:Картере
В.І.,суддів:Барицької Т.Л., Євсікова
О.О.,перевіривши касаційну
скаргуУправління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської радина
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013та на
рішеннягосподарського суду Львівської
від 08.07.2013у справі№914/1585/13
господарського суду Львівської
областіза позовомПрокурора
Шевченківського району м. Львова в
інтересах держави в особі Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради доГромадської
організації "Фонд
соціально-культурного розвитку"за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача 1) Львівської міської
ради; 2) Міського палацу культури ім. Г.
Хоткевича;простягнення заборгованості
в сумі 38 428,72 грн., розірвання договору
оренди та виселення із
приміщеньВСТАНОВИВ:

Подана 31.12.2013 (відповідно до штампу
відділення поштового зв'язку на
конверті) Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
(далі-скаржник) касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського
процесуального кодексу України до
скарги додаються докази сплати
судового збору. Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1113
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
судом, якщо до скарги не додано
документів, що підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

З 01.11.2011 набрав чинності Закон України
"Про судовий збір", статтею 4 якого
визначено розміри ставок судового
збору за подання касаційної скарги до
господарського суду.

За приписами статті 8 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2013
рік", який набрав чинності з 1 січня 2013
року, мінімальна заробітна плата
станом на 01.01.2013 становила 1147 грн.

У випадках об'єднання в одній заяві
вимог як майнового, так і немайнового
характеру судовий збір згідно з
пунктом 3 статті 6 Закону України "Про
судовий збір" підлягає сплаті як за
ставками, встановленими для позовів
майнового характеру, так і за ставками,
встановленими для розгляду позовних
заяв зі спорів немайнового характеру.
(пп. 2.10 п. 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013).

Відповідно до п. 2.11 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013 № 7 якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Оскільки позивачем у позовній заяві
було заявлено одну вимогу майнового
характеру і дві вимоги немайнового
характеру, судовий збір по кожній з
яких підлягає оплаті за ставками,
встановленими для позовів майнового і
немайнового характерів, відповідно при
зверненні із касаційною скаргою
скаржник повинен був сплатити суму
судового збору у розмірі 2 466,05 грн. (860,25
грн. за вимогу про стягнення
заборгованості з орендних платежів,
802,90 грн. за вимогу про розірвання
договору та 802,90 грн. за вимогу про
виселення із приміщень).

Проте скаржником надано доказ сплати
судового збору у розмірі 2007,25 грн.
(відповідно до платіжного доручення
№2280 від 20.12.2013), а в іншій частині -
просить суд відстрочити сплату
судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання,
скаржник зазначає, що Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради є бюджетною установою,
утримується за рахунок бюджетних
коштів, і через складність процедури
фінансування та перерахування органом
державного казначейства коштів, не має
можливості вчасно сплатити судовий
збір.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
судовий збір", враховуючи майновий стан
сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Відповідно до абзацу 2 п. 3.1. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" №7 від
21.02.2013 єдиною підставою для вчинення
господарським судом дій, зазначених у
статті 8 Закону, є врахування ним
майнового стану сторін. Клопотання про
відстрочення (розстрочення) сплати
судового збору, зменшення його розміру
або звільнення від його сплати може
бути викладене в заяві чи скарзі, які
подаються до господарського суду, або
окремим документом. Особа, яка заявляє
відповідне клопотання (що може бути
викладене в заяві чи скарзі, які
подаються до господарського суду, або в
окремому документі), повинна навести
доводи і подати докази на
підтвердження того, що її майновий стан
перешкоджав сплаті нею судового збору
у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129
Конституції України як одну із засад
судочинства визначено рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, отже, в тому числі й
органів державної влади, то самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з Державного
бюджету України та відсутністю у ньому
коштів, призначених для сплати
судового збору, не можуть вважатися
підставою для звільнення від такої
сплати.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Водночас, звертаючись до суду
касаційної інстанції із клопотанням
про відстрочення сплати судового
збору, скаржник не навів обґрунтованих
підстав та не надав відповідних
доказів на підтвердження неможливості
сплати ним судового збору; наведені ж
скаржником обставини не мають
характеру виключних, нічим не
підтверджені, з огляду на що,
клопотання про відстрочення сплати
судового збору задоволенню не
підлягає, а касаційна скарга та додані
до неї документи підлягають поверненню
скаржнику відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113
ГПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 86,
п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:.

Відмовити Управлінню комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради у
задоволенні клопотання про
відстрочення сплати частини судового
збору за подання касаційної скарги на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 23.10.2013 та на
рішення господарського суду
Львівської області від 08.07.2013 у справі
№914/1585/13.

Касаційну скаргу Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради на постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
23.10.2013 та на рішення господарського
суду Львівської області від 08.07.2013 у
справі №914/1585/13 повернути скаржнику.

Головуючий суддя
В.І. Картере

Судді:
Т.Л. Барицька

О.О. Євсіков