КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. Справа№ 925/1710/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

представники сторін у судове засідання
не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою
відповідальністю

«Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП»

на рішення господарського суду
Черкаської області від 10.12.2013 року

у справі №925/1710/13 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю

«Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн»,
Дніпропетровська область, м.
Новомосковськ,

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвестиційна
компанія «Агросоюз-РП»,Черкаська
область, Городищенський район, с. Мліїв,

про стягнення 69243,79 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ТОВ «Керуюча компанія
«Гранд Дистриб'юшн» (далі - позивач)
подало до господарського суду
Чернігівської області позов до ТОВ
«Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП»
про стягнення з відповідача 69243,79 грн.,
зокрема 65468,00 грн. боргу, 3113,94 грн. пені
та 661,85 грн. 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання. В
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на наявність у відповідача
простроченої заборгованості перед
позивачем за поставлений товар згідно
договору поставки
сільськогосподарської продукції №114
від 13.05.2013 року.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 10.12.2013 року у
справі №925/1710/13 припинено провадження у
справі в частині вимоги про стягнення
5500,00 грн. боргу. Позовні вимоги
задоволено повністю. Присуджено до
стягнення з ТОВ «Інвестиційна компанія
«Агросоюз-РП» на користь ТОВ «Керуюча
компанія «Гранд Дистриб'юшн» 59968,00 грн.
боргу, 3113,94 грн. пені, 661,85 грн. 3% річних,
1720,50 грн. судового збору. При прийнятті
оскаржуваного рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про наявність у відповідача
простроченої заборгованості перед
позивачем згідно договору поставки
сільськогосподарської продукції №114
від 13.05.2013 року. При цьому, у зв'язку зі
сплатою відповідачем частини боргу під
час розгляду справи, судом першої
інстанції припинено провадження у
справі в частині стягнення 5500,00 грн. за
відсутністю предмету спору на підставі
п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Також, суд
першої інстанції вказав про
правомірність нарахування позивачем
на прострочену сплатою суму боргу
відповідача пені та 3% річних, однак
здійснив перерахунок вказаних сум та
встановив, що розміри пені та 3% річних,
заявлені до стягнення позивачем, не
перевищують розмірів пені та 3% річних,
встановлені судом першої інстанції
після перерахунку.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ТОВ «Інвестиційна компанія
«Агросоюз-РП» подало до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
частково рішення господарського суду
Черкаської області від 10.12.2013 року у
справі №925/1710/13 та прийняти нове
рішення, яким відмовити ТОВ «Керуюча
компанія «Гранд Дистриб'юшн» у
стягненні з ТОВ «Інвестиційна компанія
«Агросоюз-РП» 3113,94 грн. пені, 661,85 грн. 3%
річних. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги відповідач
посилається на те, що його фінансове
становище тяжке, застосування до нього
штрафних санкцій може частково
зупинити виробництво та господарську
діяльність, що завдасть
економічно-фінансових збитків
Городищенському району та регіону в
цілому.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України, не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року у
справі №925/1710/13 апеляційну скаргу ТОВ
«Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП»
на рішення господарського суду
Черкаської області від 10.12.2013 року у
справі №925/1710/13 прийнято до провадження
та призначено розгляд справи на 29.01.2014
року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року
розгляд справи №925/1710/13 відкладено на
12.02.2014 року у зв'язку з неявкою у судове
засідання представників сторін.

В судове засідання 12.02.2014 року
представники сторін не з'явились
вдруге, сторони про причини неявки суд
не повідомили, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Приймаючи до уваги обізнаність
сторін про дату, час та місце розгляду
справи, колегія суддів, враховуючи
положення ст. 102 ГПК України, дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 13.05.2013 року Між ТОВ «Керуюча
компанія «Гранд Дистриб'юшн»
(постачальник) та ТОВ «Інвестиційна
компанія «Агросоюз-РП» (покупець) було
укладено договір №114 поставки
сільськогосподарської продукції (далі
- договір, а.с. 8-10), за умовами якого
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупцю
сільськогосподарську продукцію (далі -
товар), а покупець зобов'язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснити його оплату (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2 договору під
сільськогосподарською продукцією в
цьому договорі розуміється шрот
соняшниковий. Асортимент, одиниця
виміру, ціна за одиницю товару,
загальна кількість та вартість товару,
що підлягає поставці за цим договором,
а також базис поставки зазначаються у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною цього договору, складаються у
письмовій формі, підписуються та
скріплюються печатками сторін, та
підтверджуються товарною
(товарно-транспортною) або видатковою
накладною.

В п. п. 2.1, 2.4 договору вказано, що ціна за
одиницю товару та загальна вартість
товару за кожну партію поставки
встановлюється сторонами у
рахунку-фактурі та специфікації, що є
невід'ємними додатками до цього
договору. Умови оплати партії товару за
цим договором встановлюються
специфікаціями, які є невід'ємною
частиною цього договору, складаються у
письмовій формі, підписуються та
скріплюються печатками сторін.

За умовою в п. 3.6 договору датою
поставки товару є дата завантаження
товару, вказана у видатковій накладній
постачальника.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону та договору.
Згідно зі ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193
ГК України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Матеріали справи містять підписані
сторонами спору специфікації на
поставку шроту соняшникового: №1 від
13.05.2013 року на суму 101915,00 грн., №2 від
21.05.2013 року на суму 72044,00 грн., №3 від
28.05.2013 року на суму 89040,00 грн., №4 від
31.05.2013 року на суму 84000,00 грн. (а.с. 11-14).

З видаткових накладних №585 від 13.05.2013
року на суму 51775, грн., №586 від 14.05.2013 року
на суму 50140, грн., №633 від 22.05.2013 року на
суму 72044, грн., №658 від 28.05.2013 року на суму
89040, грн. та №685 від 01.06.2013 року на суму
93968, грн. вбачається, що позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 356967,00 грн. (а.с. 17, 19, 21 та 23).

Факт отримання відповідачем товару
також підтверджено довіреністю №110 А
від 01.06.2013 року

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
У специфікаціях зазначено умови
оплати: 50% передоплата, 50% перед
вивантаженням автомобіля.

Станом на момент подання позовної
заяви до суду відповідач перерахував
позивачеві 291499,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками (а.с. 44-83).

Отже, як вірно встановив суд першої
інстанції, борг відповідача перед
позивачем на момент звернення до
господарського суду становив 65468,00 грн.

Разом з цим, 06.11.2013 року згідно з
платіжним дорученням №1281 відповідач
перерахував на рахунок позивачу 5500,00
грн. на погашення боргу за шрот
соняшниковий згідно рахунку №828051 від
31.05.2013 року (а.с. 86).

Оскільки 5500,00 грн. перераховано
відповідачем після подання позовної
заяви до суду, то висновок суду першої
інстанції про припинення провадження у
справі в частині вимоги про стягнення
5500,00 грн. боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
ГПК України колегія суддів вважає
законним та обґрунтованим.

Відтак, залишок боргу відповідача за
отриманий товар склав 59968,00 грн.

24.07.2013 року відповідач надіслав
позивачу лист №148 (а.с. 26), в якому
гарантував сплату заборгованості за
поставлений товар в розмірі 84968,00 грн.
(станом на 24.07.2013 року) до 18.09.2013 року.

01.08.2013 року позивач надіслав на адресу
відповідача претензію №78 з вимогою
погасити заборгованість в сумі 84968,00
грн. та сплатити проценти і пеню. (а.с.
27-28), яка відповідачем залишена без
відповіді.

Відповідачем не надано суду доказів в
порядку ст. 33, ст. 34 ГПК України на
підтвердження здійснення розрахунку з
позивачем за отриманий від нього товар
в повному обсязі, а тому висновок суду
першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача 59968,00
грн. боргу колегія суддів вважає
законним та обґрунтованим.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно ст.
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 5.3. договору у випадку
прострочення оплати або не повної
оплати товару в строки, зазначені у
договорі, покупець зобов'язується на
вимогу постачальника сплатити
останньому пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
період прострочення платежу від
вартості неоплаченого або частково
неоплаченого товару за кожен день
прострочення оплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання перед позивачем, а також
положення наведених норм
законодавства України та умови
укладеного між сторонами спору
договору, колегія суддів дійшла до
висновку про правомірність стягнення
судом першої інстанції з відповідача
на користь позивача 3113,94 грн. пені та
661,85 грн. 3% річних. При цьому, судом
апеляційної інстанції перевірено
розрахунки пені та 3% річних, здійснені
місцевим господарським судом, та
встановлено їх арифметичну
правильність.

Доводи скаржника про те, що його
фінансове становище тяжке,
застосування до нього штрафних санкцій
може частково зупинити виробництво та
господарську діяльність, що завдасть
економічно-фінансових збитків
Городищенському району та регіону в
цілому, колегія суддів вважає
необґрунтованими та відхиляє їх з
огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено,
що у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкції. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, а й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Також, згідно п. 3) ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи цей припис, слід
враховувати вказівку, що міститься в п.
3.17.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 «Про деякі питання практики
застосування ГПК України судами першої
інстанції», а саме: вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру штрафу, суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
врахувати інтереси сторін, які
заслуговують на увагу, причини
неналежного виконання або невиконання
обов'язку, вжиття відповідачем заходів
для усунення порушення та його
наслідків та інші обставини, які
заслуговують на увагу.

Крім того, зазначена норма ГПК України
може застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
матеріального права, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки, а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України,
ст. 233 ГК України.

Аналогічна правова позиція також
викладена в постановах Вищого
господарського суду України від 16.03.2011
року у справі №22/274 та від 20.04.2011 року у
справі №4/110-38.

Згідно зі ст. 43 ГПК України суд повинен
всебічно, повно і об'єктивно розглянути
у судовому процесі всі обставини
справи в їх сукупності, керуючись
законом.

На підтвердження вимог відповідача про
відмову в позові в частині пені,
викладених в апеляційній скарзі, не
наведено конкретних обставин, які б
свідчили про винятковість даного
випадку, відсутні докази надмірності
для відповідача даних штрафних
санкцій, відсутні докази важкого
матеріального положення відповідача.
До цього ж, суду слід враховувати і
майновий стан позивача, а також
негативні для позивача наслідки
неналежного невиконання відповідачем
своїх зобов'язань.

Крім цього, такі вимоги відповідачем в
суді першої інстанції не заявлялись, а
відповідно до ч. 3 ст. 101 ГПК України в
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Разом з цим, чинним законодавством
України не передбачено право суду на
відмову в позові в частині стягнення 3%
річних із застосуванням ч. 3 ст. 551 ЦК
України, ст. 233 ГК України.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а при їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду Черкаської
області від 10.12.2013 року у справі
№925/1710/13.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП»
на рішення господарського суду
Черкаської області від 10.12.2013 року у
справі №925/1710/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 10.12.2013 року у
справі №925/1710/13 залишити без змін.

3. Справу №925/1710/13 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз