ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.Справа № 922/164/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора
Київського району (м. Харків) в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Харківській області (м. Харків) до ПП
"Селена-Ексель" (м. Харків) про
стягнення 5243,99 грн. за участю
представників сторін:

прокурора - Хряк О.О. (службове
посвідчення №013774 від 06.12.2012 р.);

позивача - Шафоростова О.М. (довіреність
№223 від 06.12.2013 р.);

відповідача - Жадан О.В. (директор; наказ
по особовому складу від 01.03.2011 р.)

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Київського району
в інтересах держави, в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Харківській області звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до ПП
"Селена-Ексель" про стягнення з
відповідача на користь держави в особі
РВ ФДМУ по Харківській області
заборгованість по орендній платі у
сумі 4805,88 грн., а також пені у сумі 101,70
грн. та штраф у розмірі 336,41 грн.,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідач в порушення умов договору
оренди №4369-Н від 19.11.2009 р. не виконав
свої зобов'язання.

Ухвалою суду від 23.01.2014 р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду у судовому засіданні на
10.02.2014 р. о 10:30 год.

10.02.2014 р. до канцелярії суду від
представника позивача надійшла заява
про зменшення розміру позовних вимог, в
якій просить прийняти дану заяву про
зменшення позовних вимог до
провадження, зменшити розмір позовних
вимог в частині стягнення орендної
плати на суму 1405,88 грн. з орендної плати
та 101,70 грн. пені та 336,41 грн. штрафу та
стягнути з ПП "Селена-Ексель" на користь
Державного бюджету 1405,88 грн. з орендної
плати та 101,70 грн. та 336,41 грн. штрафу.

Суд, дослідивши надану заяву позивача
про зменшення розміру позовних вимог,
зазначає наступне .

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Як вбачається зі змісту наданої заяви
позивача вона подана у відповідності
до ст. 22 ГПК України та підписана
представником позивача Шафоростовою
О.М., що діє на підставі довіреності № 223
від 06.12.2013р., ця довіреність підписана
начальником регіонального відділення
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Харківській області Пивоваровим П.В.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає
вищезазначену заяву до розгляду та
подальший розгляд справи ведеться з
урахуванням цієї заяви.

Прокурор в судовому засіданні 10.02.2014 р.
підтримав позовні вимоги, просив суд
задовольнити позов з урахуванням
часткової сплати відповідачем
основного боргу.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.02.2014 р. підтримав позовні
вимоги з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні 10.02.2014 р. позовні вимоги
визнав в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

19.11.2009 р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Харківській області (орендодавець) та
Приватним підприємством
"Селена-Ексель" (орендар) був укладений
договір оренди №4369-Н.

Відповідно до п.1.1 договору,
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне окреме індивідуально
визначене майно - нежитлове приміщення
- кімн. 216 на 2-му поверсі 3-х поверхової
адміністративної будівлі, інв. №35798
(далі - майно), загальною площею 33,70 м2, за
адресою: м. Харків, вул. Весніна, 12, що
перебуває на балансі Українського
державного науково-дослідного
вуглехімічного інституту () (далі - Балансоутримувач),
вартість якого визначена згідно зі
звітом про незалежну оцінку станом на 04
лютого 2009 р. і становить 111000,00 грн.

Відповідно до п.2.3 договору, передача
майна в оренду не тягне за собою
виникнення в орендаря права власності
на це майно. Власником майна
залишається держава, а орендар
користується ним протягом строку
оренди. Орендоване майно залишається
на балансі підприємства із
зазначенням, що це майно передано в
оренду, та зараховується на
позабалансовий рахунок орендаря із
зазначенням, що це майно є орендованим.

П. 3.1 договору сторони передбачили, що
орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету міністрів України
від 04.10.95 №786 (з змінами) (далі - методика
розрахунку), з урахуванням результатів
конкурсу на право оренди державного
майна і становить без ПДВ за базовий
місяць розрахунку (останній місяць, за
який є індекс інфляції) - жовтень 2009 р. -
1483,25 грн. (згідно додатку №2).

Оренда плата за перший місяць оренди -
листопад 2009 р. визначається шляхом
коригування орендної плати за базовий
місяць на індекс інфляції за листопад
2009 р.

Згідно п. 3.3 договору, орендна плата за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за поточний місяць.

Відповідно до п.3.6 договору, орендна
плата перераховується до державного
бюджету та балансоутримувачу
щомісячно, до 12 числа місяця,
наступного за звітним, відповідно до
вимог діючої Методики, у
співвідношенні: - безпосередньо до
державного бюджету на рахунки,
визначені фінансовими органами - у
розмірі 70%; - на рахунок, визначений
балансоутримувачем - у розмірі 30%.

Факт приймання відповідачем
державного майна, загальною площею 33,70
м2, за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 12,
що перебуває на балансі Українського
державного науково-дослідного
вуглехімічного інституту
підтверджується трьохстороннім актом
приймання-передачі орендованого майна
від 19.11.2009 р.

Судом встановлено, що позивач виконав
свої обов'язки у повному обсязі, проте
відповідач в порушення норм чинного
цивільного та господарського
законодавства України та умов договору
оренди №4369-Н від 19.11.2009 р. не сплатив за
орендну плату у сумі 4805,88 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідачем було частково сплачено
заборгованість з орендної плати у
розмірі 3400,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Оренда державного та комунального
майна є різновидом майнового найму і
при розгляді справи застосовуються
норми як Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
(надалі Закону), так і норми Цивільного
та Господарського кодексів України.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено,
що до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно до статті 284 Господарського
кодексу України та ч.1 ст.10 Закону
України "Про оренду державного і
комунального майна" орендна плата є
істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського
кодексу України встановлено, що
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Відповідно
до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України
"Про оренду державного і комунального
майна" строки внесення орендної плати
визначаються в договорі.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
частиною 3 статті 285 цього Кодексу та
частиною 3 статті 18 Закону України "Про
оренду державного і комунального
майна".

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов"язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога в частині стягнення
заборгованості в сумі 1405,88 грн.
правомірна та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 3.7 договору визначено, що
орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає стягненню до державного
бюджету та балансоутримувачу у
визначеному пунктом 3.6. співвідношенні
відповідно до чинного законодавства
України з урахуванням пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Позивачем зроблений розрахунок пені в
розмірі 101,70 грн., надані розрахунки
відповідають вимогам чинного
законодавства та відносинам, що
склалися між сторонами, а тому
нарахована сума пені підлягає
стягненню з відповідача.

Відповідно до п. 3.8 договору, у разі,
якщо на дату сплати орендної плати
заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж три місяці.
Орендар також сплачує штраф у розмірі 7%
від суми заборгованості.

Позивачем зроблений розрахунок суми
штрафу в розмірі 336,41 грн., надані
розрахунки відповідають вимогам
чинного законодавства та відносинам,
що склалися між сторонами, а тому
нарахована сума штрафу підлягає
стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи та
керуючись статтями 43 та 49
Господарського процесуального кодексу
України, вважає за необхідне стягнути з
позивача на користь державного бюджету
України судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст. 193 ГК
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства
"Селена-Ексель" (61023, м. Харків, Київський
р-н., вул. Весніна, 12, к. 216, ) на користь Державного бюджету
(стягувач: Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області, 61024, м. Харків, вул.
Гуданова, 18, ; отримувач:
р/р УК Київськ/мХар Київський/22080300, №
рахунку 004, код ЄДРПОУ УДКСУ: 37999675,
МФО 851011) заборгованість з орендної
плати у сумі 1405,88 грн., 101,70 грн. пені та
336,41 грн. штрафу.

Стягнути з Приватного підприємства
"Селена-Ексель" (61023, м. Харків, Київський
р-н., вул. Весніна, 12, к. 216, ) на користь Державного бюджету
України (одержувач - УДКС у
Дзержинському районі м. Харкова, №
рахунку 3003, код одержувача 37999654,
банк одержувача - ГУДКСУ у Харківській
обл., МФО 851011) 1827,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.02.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова