ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 р.
Справа № 914/4544/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сюрприз", м.Львів

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
„Всеукраїнський банк розвитку", м.
Київ;

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача 1: Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Львівській області, м. Львів;

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача 2: Відокремленого
підрозділу "Вокзал станції Львів" ДТГО
"Львівська залізниця", м. Львів

про: укладення договору про внесення
змін до договору суборенди приміщення,

Суддя Король М.Р.

Представники:

від позивача: Романчук Ю.Р. -
представник (довіреність від 06.09.2013р.),
Соловей О.М. - директор (наказ №26-к від
01.06.2009 р.);

від відповідача: Качор С.Б. -
представник (довіреність від 21.10.2013
року);

від третьої особи 1: Парамонов О.С. -
представник (довіреність від 09.01.2014
року;

від третьої особи 2: не з'явився

В судовому засіданні 18.02.2014 р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: позов заявлено
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Сюрприз" (м. Львів)
до Публічного акціонерного товариства
„Всеукраїнський банк розвитку" (м.Київ)
про укладення договору про внесення
змін до договору суборенди приміщення.
Справа розглядається за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Львівській області та Відокремленого
підрозділу "Вокзал станції Львів" ДТГО
"Львівська залізниця".

Ухвалою суду від 04.12.2013 р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду в судовому засіданні на
17.12.2013 р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених в
позовній заяві.

17.12.2014 року через канцелярію
господарського суду відповідачем
подано відзив на позовну заяву (вх.№
54191/13), відповідно до якого відповідач
заперечив позовні вимоги та просить
суд відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні 17.12.2014 року судом
оголошувалась перерва до 23.01.2014 року.

23.01.2014 року позивач участь
повноважних представників в судове
засідання забезпечив. Представники
позивача позовні вимоги підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив,
через канцелярію суду подав клопотання
(вх. №281/14 від 23.01.2014 року), в якому просив
залучити до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Львівській області та
Відокремлений підрозділ "Вокзал
станції Львів" ДТГО "Львівська
залізниця" для надання пояснень та
висновків, що стосуються предмета
спору. Суд задоволив дане клопотання
відповідача.

Розгляд справи відкладено на 11.02.2014
року та продовжено строк розгляду
справи на 15 днів за клопотанням
відповідача.

Представники третіх осіб надали усні
пояснення по предмету спору.

В судовому засіданні 11.02.2014 року суд
оголосив перерву до 18.02.2014 року.

17.02.2014 р. від позивача поступили
письмові пояснення по предмету спору
(вх. №6833/14).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

15.08.2006 р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Львівській області та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Сюрприз"
укладено договір оренди індивідуально
визначеного нерухомого майна, що
належить до державної власності, №126.

Відповідно до пункту 1.1. договору,
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
окреме індивідуально визначене
нерухоме державне майно - частину
вбудованого нежитлового приміщення,
площею 3,2 м2, яке розміщене на 1-му
поверсі будівлі вокзалу станції Львів
за адресою: м. Львів, площа Двірцева, 1,
що перебуває на балансі Відокремленого
підрозділу "Вокзалу станції Львів" ДТГО
"Львівська залізниця".

Відповідно до пункту 10.1. договору, цей
договір набирає чинності з дня
підписання і діє протягом 11 місяців з 14
серпня 2006 р. по 14 липня 2007 р. включно.
Чинність цього договору припиняється
внаслідок, зокрема, закінчення строку,
на який його було укладено (пункт 10.10.
договору). Сторонами неодноразово
вносилися зміни до договору оренди.

15.08.2006 р. сторонами підписано акт
приймання-передачі нерухомого
державного майна, загальною площею 3,2
м2, за адресою: м. Львів, площа Двірцева,
1.

03.05.2012 р. між ТзОВ "Сюрприз" та ПАТ
"Всеукраїнський банк розвитку"
укладено договір суборенди приміщення,
відповідно до п. 1.1 якого
суборендодавець передає, а суборендар
приймає в строкове платне користування
частину нежитлового приміщення, яке
розміщене на першому поверсі будівлі
вокзалу станції Львів загальною площею
2,8 кв. м, згідно технічної документації
ОКП Львівської обласної ради "Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки", відповідно до
Додатку №1 до цього договору.
Приміщення розташовані за адресою: м.
Львів, площа Двірцева, 1.

Строк суборенди становить 30 місяців, а
саме з 03.05 2012 р. по 02.11.2014 р. включно у
відповідності до п.5.1 договору
суборенди.

10.09.2012 р. укладено договір про внесення
змін до договору оренди індивідуально
визначеного нерухомого майна, що
належить до державної власності від
15.08.2006 р. №126, яким погоджені зміни щодо
вартості орендованого майна та
орендної плати, а також встановлений
строк дії договору до 11.08.2013 р. Крім
того, сторони змінили пункт 10.4 договору
оренди та виклали його в такій
редакції: "Договір оренди
продовжується за наявності письмової
заяви орендаря на адресу орендодавця
за місяць до закінчення договору
оренди. У разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення цього
договору або зміну його умов після
закінчення строку його чинності
протягом одного місяця договір
вважається продовженим на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені цим договором. Зазначені
дії оформляються додатковим договором,
який є невід'ємною частиною договору".

Згідно листа №153 від 19.06.2013 р., позивач
направив відповідачу для ознайомлення
та підписання чотири примірники
договору про внесення змін (доповнень)
до договору суборенди приміщення від
03.05.2012 р.

В зв'язку з недосягненням згоди щодо
внесення змін в договір суборенди
шляхом перемовин між сторонами,
підтвердженням чого є наявне у справі
листування, позивач звернувся з
позовом до суду.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
господарські зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів і договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено,
що до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Так, нормами статті 759 ЦК України, які
кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК
України передбачено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.6 ст.180 Господарського кодексу
України, строком дії господарського
договору є час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", термін договору оренди
визначається за погодженням сторін.
Згідно ч.2 ст.17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" та ч.4 ст.284 Господарського
кодексу України, у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Після
закінчення терміну договору оренди
орендар, який належним чином
виконував свої обов'язки за
договором, має переважне право, за
інших рівних умов, на укладення
договору оренди на новий термін, крім
випадків, якщо орендоване майно
необхідне для потреб його власника. У
разі якщо власник має намір
використовувати зазначене майно для
власних потреб, він повинен письмово
попередити про це орендаря не пізніше
ніж за три місяці до закінчення терміну
договору (ч.3 ст.17 Закону України "Про
оренду державного і комунального
майна").

Частиною 2 ст. 35 ГПК України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 26.11.2013 р., яке
набрало законної сили, у справі №914/3772/13
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сюрприз" до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області про зобов'язання відповідача
укласти додаток до договору на
продовження строку дії договору
оренди, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Наведеним рішенням встановлено, що у
матеріалах справи містяться докази,
які підтверджують факт доведення до
відома орендаря у визначений ст.17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" строк
заперечень орендодавця щодо
продовження дії договору оренди (від
15.08.2006 р. №126).

Позивач стверджує, що, керуючись
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.04.2013 р. та
постановою Вищого господарського суду
від 08.08.2013 р. у справі №5015/5372/12, можна
вважати, що договір суборенди
нежитлового приміщення від 03.05.2012 р.,
укладений між ТзОВ "Сюрприз" та ПАТ
"Всеукраїнський банк розвитку",
залишається чинним, а договір
оренди індивідуально визначеного
нерухомого майна, що належить до
державної власності №126 від 15.08.2006 р.,
продовженим на строк, визначений
договором суборенди від 03.05.2012 р.

Суд, у вказаному судовому рішенні,
звернув увагу позивача на те, що
згаданими вище постановами не
встановлено терміну дії спірного
договору оренди №126 від 15.08.2006 р., а
предметом судового дослідження у
справі №5015/5372/12 був договір суборенди
від 03.05.2012 р.

В зв'язку з наведеним, на момент
розгляду спору договір оренди
індивідуально визначеного нерухомого
майна, що належить до державної
власності, №126 від 15.08.2006 р. є
припиненим. Оскільки строк надання
майна у суборенду не може перевищувати
терміну дії договору оренди, договір
суборенди від 03.05.2012 р., укладений між
ТзОВ "Сюрприз" та ПАТ "Всеукраїнський
банк розвитку", також припинив свою дію.

У відповідності до ст. 774 ЦК України,
передання наймачем речі у користування
іншій особі (піднайм) можливе лише за
згодою наймодавця, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Строк договору піднайму не може
перевищувати строку договору найму. До
договору піднайму застосовуються
положення про договір найму.

Орендар має право передати в
суборенду нерухоме та інше окреме
індивідуально визначене майно (окремі
верстати, обладнання, транспортні
засоби, нежилі приміщення тощо), якщо
інше не передбачено договором оренди.
При цьому строк надання майна у
суборенду не може перевищувати терміну
дії договору оренди. (ч. 2 ст. 22 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна").

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.
Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду
(ст. 188 ГК України).

Необхідність внесення змін у договір
суборенди позивач мотивує збільшенням
орендної плати згідно договору оренди
від 15.08.2006 р., у який внесено зміни 10.09.2012
р. Наведене збільшення орендної плати
позивач вважає форс - мажорною
обставиною, передбаченою договором
суборенди.

Суд вважає вказане твердження позивача
безпідставним та необгрунтованим в
зв'язку з наступним.

Відповідно до п.12.1 договору суборенди,
сторона звільняється від визначеної
цим договором та (або) чинним в Україні
законодавством відповідальності за
повне чи часткове порушення Договору,
якщо вона доведе, що таке порушення
сталося внаслідок дії форс - мажорних
обставин, визначених у цьому Договорі,
за умови, що їх настання було
засвідчено у визначеному цим договром
порядку.

Підпунктом 12.1.1 вказаного договору
суборенди передбачено, що під форс -
мажорними обставинами в цьому договорі
слід розуміти будь - які обставини
зовнішнього щодо сторін характеру, що
виникли без вини сторін, поза їх волею
або всупереч волі чи бажанню сторін, і
які не можна було ні передбачити, ні
уникнути, включаючи стихійні явища
природного характеру (землетруси,
повені, урагани, руйнування в
результаті блискавки тощо), лиха
техногенного та антропогенного
походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу
машин, обладнання тощо), обставини
суспільного життя (воєнні дії,
громадські хвилювання, епідемії,
страйки, бойкоти тощо), а також видання
актів органів державної влади чи
місцевого самоврядування, інші законні
або незаконні заборонні заходи
названих органів, які унеможливлюють
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором або перешкоджають такому
виконанню тощо.

Після аналізу вказаний пунктів
договору, суд прийшов до висновку, що
цими умовами договору врегульовано
підстави звільнення сторони договору
від відповідальності за повне чи
часткове порушення договору внаслідок
настання обставин, які унеможливлюють
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором або перешкоджають такому
виконанню.

Наслідками настання форс-мажорних
обставин, згідно умов договору, можуть
бути зупинення дії договору та його
розірвання (п.12.4 та п.12.6 договору).

В матеріалах справи відсутні докази
порушення відповідачем умов договору
суборенди, спричинені форс - мажорними
обставинами.

Крім того, згідно ч.1 ст. 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 3 ст. 22 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" встановлено, що плата за
суборенду цього майна, яку отримує
орендар, не повинна перевищувати
орендної плати орендаря за майно, що
передається в суборенду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги необгрунтованими,
безпідставними та такими, що не
підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 49 ГПК України,
судовий збір покладається на позивача.

З огляду на викладене, керуючись 33, 34,
35, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Повне рішення складено 20.02.2014 р.

Суддя
Король М.Р.